Справа № 460/3491/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
24 березня 2025 року м. Рівне №460/3491/25
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді Греська О.Р, після одержання позовної заяви
доРівненської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Рівненської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора та Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур (на правах місцевих), в якому позивачка просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 1 від 16.02.2022 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»;
визнати протиправним та скасувати наказ № 657к від 16.07.2024 про звільнення з посади прокурора Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області;
поновити на посаді прокурора Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області;
стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Ухвалою суду від 03.03.2025 позовна заява була залишена без руху запропоновано позивачу у десятиденний строк усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: позовної заяви оформленою відповідно до статті 160 КАС України (для суду та для відповідачів); доказів сплати суми судового збору у розмірі 1211,20 грн.; заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування.
05.03.2025 позивачем подано до суду позовну заяву в новій редакції, квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість причин пропуску позивачем строку звернення до суду, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає таке.
Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Суд зазначає, що заявлений у цій справі стосується проходження позивачем публічної служби, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягає саме місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Визначення законодавцем строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Верховним Судом неоднарозово висловлювалася правова позиція, відповідно до якої зазначалося, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Зі змісту позову встановлено, що 31.01.2022 ОСОБА_1 прибула у Тренінговий центр прокурорів України для здачі іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Проте, за наслідками проходження атестації у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, відповідачем прийнято рішення № 1 від 16.02.2022 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.
Позивачка зазначає, що з вищевказаним рішенням Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) її було ознайомлено саме в день звільнення з посади прокурора (17.07.2024), а не в день ухвалення вищевказаного рішення, тобто через два з половиною роки після ухвалення оскаржуваного рішення.
Крім того, наказом Рівненської обласної прокуратури № 657к від 16.07.2024 позивачку звільнено з посади прокурора Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Як вказано в позовній заяві, із вказаним наказом позивачка ознайомилася 17.07.2024.
Суд зазначає, що з позовною заявою до суду про скасування вищевказаних рішень відповідачів позивачка звернулася 19.02.2025, тобто з пропуском місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.
Факт пропущення строку звернення до суду позивачкою не заперечується.
Позивачкою подано клопотання про поновлення строків звернення до суду, в обґрунтування якого зазначено, що з 2019 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною.
Наказом керівника Рівненської обласної прокуратури № 1239к від 18.12.2019 ОСОБА_1 відповідно до статті 179 КЗпП України надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 07.01.2020 по 12.11.2022 включно.
Наказом керівника Рівненської обласної прокуратури № 705к від 08.11.2022 відповідно до ч. 6 ст. 179 КЗпП України ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку із потребуванням дитиною домашнього догляду на період з 13.11.2022 по 12.11.2023 включно.
З 13.11.2023 по 11.11.2024 включно позивачка перебувала у відпустці у зв`язку із потребуванням дитиною домашнього догляду відповідно до ч. 6 ст. 179 КЗпП України, що підтверджується наказом керівника Рівненської обласної прокуратури №724к від 09.11.2023 «Про надання відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 ».
Позивачка зазначає, що у зв`язку з необхідністю постійного догляду за дитиною та фізичними обмеженнями після пологів, можливість підготовки та подачі процесуальних документів у визначені строки була значно ускладнена.
Разом з тим, з доданих до позовної заяви додатків встановлено, що відповідно до наказу Рівненської обласної прокуратури від 16.07.2024 №656к ОСОБА_1 приступила до виконання свої службових обов`язків прокурора Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області (на час відпустки основного працівника ОСОБА_2 ) з 17.07.2024 у зв`язку з виходом з відпустки по догляду за дитиною.
Підставою видачі вказаного наказу є заява ОСОБА_1 від 16.07.2024.
Таким чином, з 17.07.2024 закінчилася відпустка позивачки у зв`язку із потребуванням дитиною домашнього догляду та вона приступила до виконання своїх службових обов`язків.
Наказом Рівненської обласної прокуратури № 657к від 16.07.2024 позивачку звільнено з посади прокурора Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області.
З наказом про звільнення позивачка ознайомилася 17.07.2024, а до суду звернулася 19.02.2025.
Таким чином, покликання позивачки на перебування в декретній відпустці по догляду за дитиною як на причину пропуску строку звернення до суду з даним позовом є необґрунтованим.
Також позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, що в свою чергу також стало причиною пропуску строку для звернення до суду.
Однак, суд зазначає, що строк звернення до суду позивачкою пропущено ще до 31.10.2024, а тому вказана обставина не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Також на обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачка зазначає, що пропущений строк припав на період дії воєнного стану на території України, враховуючи існуючі перешкоди та обмеження, які встановлені під час дії вказаного особливого правового режиму, позивачка вважає, що є беззаперечні підстави для поновлення строку звернення до суду.
З даного приводу, суд зазначає наступне.
Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України, якими продовжувався строк дії воєнного стану в Україні. На даний час військовий стан в Україні триває.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Рахункової палати, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).
Рівненський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та безперервно здійснює своє діяльність, а отже позивачка мала можливість реалізувати своє право на звернення до адміністративного суду як шляхом подання позовної заяви безпосередньо через канцелярію суду, так і у спосіб направлення позовної заяви до суду по пошті або через систему "Електронний суд".
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 зазначила, що запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Позивачкою не зазначено конкретних обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили або ускладнили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку, а також не надано до суду доказів на підтвердження таких обставин.
Звернення позивачки та її представника із листами та адвокатськими запитами не змінює момент, з якого позивачка дізналася про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права.
Позивачкою не наведено обставин, які були б об`єктивно непереборними та які б не залежали від її волевиявлення, які б були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду протягом встановленого законом строку звернення до суду, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.
Враховуючи викладене, наведені позивачем у клопотанні обставини не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду. Тому суд вважає за необхідне визнати неповажними підстави, вказані позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. Застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
При цьому встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 29.11.2024 у справі № 420/6633/23.
Як вже зазначалося раніше, з огляду на предмет оскарження у цій справі та характер спірних правовідносин, застосованим у цій справі є саме частина п`ята статті 122 КАС України, тобто, за загальним правилом, оскарження спірного наказу відповідача повинно було відбуватися протягом одного місяця з дня, коли позивач дізналася про порушення своїх прав щодо проходження публічної служби.
З аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.
У постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Таким чином, позивачем до матеріалів позову не надано належних доказів в підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Отже, з`ясовано, що позивачка мала право звернутись до суду з цим позовом в місячний строк, який слід обчислювати з дати ознайомлення позивача з оскаржуваними рішеннями.
З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.
Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Проте, позивачка не наводить жодних причин пропуску строку звернення до суду, які були об`єктивно непереборними, не залежали від її волевиявлення чи пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Таким чином, позивачка пропустила строк звернення до суду з позовом встановлений статтею 122 КАС України і поважних причин пропуску строку звернення до суду не навів.
При цьому, за правилами пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
В свою чергу, приписами частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню в частині позовних вимог.
Сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу у порядку визначеному статтею 7 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 24 березня 2025 року

Суддя Олег ГРЕСЬКО