Справа № 360/127/25
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/127/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №105236 від 02.12.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 в подовженні страхової виплати;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат за його заявою від 20.11.2024.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 припинено регресні виплати з 01.09.2022 без будь яких пояснень.

ОСОБА_1 є особою, яка отримує страхові виплати, місце проживання якого було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Позивач перебуває на обліку в Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії.

Пенсію платять кожного місяця.

Позивач звернувся через веб портал до відповідача 20.11.2024 з заявою щодо поновлення виплати регресу, але рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.12.2024 №105236 йому відмовлено в подовженні страхової виплати.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області через підсистему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

Відповідно до інформації Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 на обліку у відділеннях УВД ФССУ в Донецькій області та ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач щомісячних страхових виплат не перебував.

За продовженням виплат ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області за період з 01.01.2023 по теперішній час не звертався.

02.12.2024 через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України надійшло звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з проханням надати інформацію про причини відмови у продовженні страхових виплат.

Звернення, яке надійшло через портал від 02.12.2024 ВЕБ-05001-Ф-С-24_193789 (вх. №31447/Р-0500-24) було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області за належністю, оскільки заявник відповідно до заяви як одержувач страхових виплат перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що 20.11.2024 звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо поновлення виплати регресу, але рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 105236 відмовлено в подовженні страхової виплати.

Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області заява ОСОБА_1 не розглядалася, оскільки заява адресована Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області.

На підставі викладеного, відповідач 1 зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернення ОСОБА_1 від 20.11.2024 не розглядало та не приймало рішення про відмову за №105236 від 02.12.2024, оскільки заява ОСОБА_1 від 20.11.2024 була адресована Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області.

На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області через підсистему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

Згідно даних Акту приймання-передачі № 2 від 16.01.2023 справ про страхові виплати потерпілим та особам, які мають право на страхові виплати (по яких прийнято рішення про припинення здійснення страхових виплат, але справу не передано на архівне зберігання) ОСОБА_1 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області. Заборгованості по страховим виплатам станом на 01.01.2023 перед потерпілим ОСОБА_1 не обліковується, підстави припинення йому виплат не зазначені.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області не отримувало виплатних документів на січень 2023 року на позивача, отже у січні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області страхових виплат на рахунок позивача не здійснювало.

Відповідно до бази даних підсистеми "Призначення та виплата деяких соціальних виплат" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України ОСОБА_1 як потерпілий внаслідок нещасного випадку на виробництві страхові виплати з 01.01.2023 не отримує.

Відповідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, від 20.11.2019 серія 12ААА № 033312, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 40% з 01.12.2019 та діє безстроково.

З мігрованої електронної особової справи № ОСОБА_1 Фонду соціального страхування України вбачається, що місце реєстрації особи: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду потерпілий ОСОБА_1 з 03.03.2014 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Краснодон Луганської області.

З 01.09.2014 ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (Біловодське відділення) та отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа у зв`язку з професійним захворюванням, призначені відповідно Закону № 1105- XIV, по серпень 2022 року.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області нараховувало та фактично сплачувало потерпілому - позивачу - ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати у період з вересня 2014 року по серпень 2022 року (остання виплата щомісячної страхової виплати за серпень 2022 року здійснювалась у розмірі 6886,63 грн).

Станом на 01.01.2023 заборгованість перед потерпілим - позивачем - ОСОБА_1 в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області не обліковувалась та відповідачу у цій справі не передавалась.

Станом на вересень 2022 року, підстави припинення страхових виплат і надання соціальних послуг визначались статтею 46 Закону № 1105-ХІV, в редакції закону від 02.04.2022.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у зв`язку з відсутністю інформації про місцеположення потерпілого - ОСОБА_1 та неможливістю провести верифікацію даних проживання, на підставі рекомендацій Мінфіну, наданих внаслідок проведення верифікації страхових виплат, відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1105- ХІV (в редакції Закону, що діяла з 02.04.2022), на підставі пункту 6 частини першої статті 46 та частини другої статті 16 Закону № 1105-ХІV (в редакції Закону, що діяла з 02.04.2022) постановою від 08.09.2022 № 44037/674080/12502/37 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати», припинило з 01.09.2022 потерпілому - ОСОБА_1 , номер справи 674080, номер випадку 12502, щомісячну страхову виплату в розмірі 6886,63 грн (невідоме місце мешкання).

Позивач після припинення йому виплат з 01.09.2022 за поновленням щомісячної страхової виплати не звертався та не надавав документів, підтверджуючих його реєстрацію в Україні, або інших документів, які б доводили його право на отримання страхових коштів за цей період.

20.11.2024 ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України подав заяву про призначення/перерахування/продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням).

Заява від 20.11.2024 зареєстрована в підсистемі «Звернення» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України 20.11.2024 за № 105236.

З огляду на те, що паперова страхова справа потерпілого ОСОБА_1 , заведена відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Краснодон Луганської області, де з 03.03.2014 перебував на обліку позивач, так само як і заведена у вересні 2014 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (Біловодське відділення) страхова справа залишились на непідконтрольній українській владі території, у зв`язку з неможливістю отримати відомості, необхідні для поновлення страхової виплати, із інформаційних систем органів державної влади, державних реєстрів, у тому числі щодо довідки внутрішньо переміщеної особи, в підсистемі "Призначення та виплата деяких соціальних виплат" ІКІС ПФУ ОСОБА_1 27.11.2024 відмовлено в розгляді заяви про продовження страхової виплати від 20.11.2024, поданої засобами веб порталу електронних послуг Пенсійного фонду України.

Листом відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 02.12.2024 № 1200-0208-8/30723 до відома ОСОБА_1 доведено, що за результатом розгляду заяви від 20.11.2024 відмовлено в подовженні страхової виплати.

Окремого рішення щодо відмови в подовженні страхової виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області не приймалось.

03.12.2024 за вхід. № 9586/Р-1200-24 відповідачем зареєстровано лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.12.2024 № 32713-31447/Р-02/8-0500/24, яким за належністю направлено на розгляд звернення довільної форми, автор ОСОБА_1 , що надійшло на веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України 02.12.2024 №ВЕБ-05001-Ф-С-24-193789, текст звернення (далі як у документі): «Добрий день, подавав заяву на продовження страхових виплат, стоїть відмова. Пришліть будь ласка причину відмови чи інструкцію як правильно подавати заяву».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06.12.2024 № 9317-9586/Р-02/8-1200/24 до відома заявника, окрім іншого, доведено, що згідно з Актом приймання - передачі № 2 він має статус внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території Луганської області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06.12.2024 № 9317-9586/Р-02/8-1200/24 повторно надано ОСОБА_1 роз`яснення про порядок поновлення страхових виплат, враховуючи зміни в нормативно-правових актах, а саме: механізм здійснення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам визначено Порядком призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 № 4-1, Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, та постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Документами, які містяться електронній пенсійній справі ОСОБА_1 підтверджується, що ОСОБА_1 обізнаний щодо механізму та порядку поновлення виплати пенсії та інших соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, оскільки починаючи з 24.02.2022 двічі звертався в установленому порядку за поновленням виплати пенсії (в останнє із заявою від 27.10.2024).

Лист від 06.12.2024 № 9317-9586/Р-02/8-1200/24 направлено на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену у зверненні від 02.12.2024, та до особистого кабінету ОСОБА_1 на вебпорталі Пенсійного фонду України.

За період з грудня 2024 та станом на день подання цього відзиву інших заяв від ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не надходило.

Оскільки управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області не передавало на ім`я ОСОБА_1 до Головного управління будь-яких документів, окрім постанови від 08.09.2022 №44037/674080/12502/37 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати», відповідач надав скріншоти документів з мігрованої електронної особової справи № ОСОБА_1 Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України та документи, наявні в електронній пенсійній справи позивача. Поновлення нарахування та виплати щомісячної страхової виплати попри неподання позивачем до відповідної заяви довідки внутрішньо переміщеної особи та без проходження позивачем фізичної ідентифікації діючим законодавством України не передбачено.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач є особою з ІІІ групою інвалідності, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ №142639.

Відповідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, від 20.11.2019 серія 12ААА № 033312, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 40% з 01.12.2019 та діє безстроково.

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 08.09.2022 № 44037/674080/12502/37 припинено потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату в розмірі 6886,63 грн на підставі п.6 ч.1 ст.46, ч.2 ст.16 Закону №1105-XIV (невідоме місце мешкання).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30.05.2024 № 65977 - за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 18.03.2024 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 встановлено.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.11.2024 № 455017 - за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 08.11.2024 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 встановлено.

20.11.2024 позивач через веб портал Пенсійного фонду України звернувся з заявою, в якій просив поновити страхову виплату.

На заяву від 20.11.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надано відповідь від 02.12.2024 №1200-0208-8/30723, в якій зазначено, що за розглядом заяви від 20.11.2024 про призначення/перерахунок/продовження виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням), подану засобами веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, яка зареєстрована в підсистемі "Звернення" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області за № 105236, Головним управлінням 02.12.2024 відмовлено в подовженні страхової виплати.

Матеріалами справи підтверджено, що дійсно Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Костянтинівка) відмовлено позивачу за заявою від 20.11.2024 (витяг з порталу Пенсійного фонду).

02.12.2024 позивач через веб-портал звернувся з заявою до Головного управління ПФУ в Донецькій області, в якій просив надіслати причину відмови чи інструкцію як правильно подавати заяву.

Листом Головного управління ПФУ в Донецькій області від 02.12.2024 №32713-31447/Р-02/8-0500/24 відповідно до Закону України від 02 жовтня 1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» надіслало на розгляд за належністю звернення ОСОБА_1 , що надійшло через веб- портал (вх. №31447/Р-0500-24), оскільки заявник відповідно до заяви, як одержувач страхових виплат, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фондуУкраїни в Луганській області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06.12.2024 № 9317-9586/Р-02/8-1200/24 позивачу було надано роз`яснення стосовно припинення та про порядок продовження щомісячних страхових виплат.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року в справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 і № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року в справі Щокін проти України (заяви № 23759/03 і № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку) відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 1105).

Пунктом 4 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105-XIV (в редакції, чинній до 01 січня 2023 року):

- утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності;

- припинено виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України;

- припинено управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України;

- припинено всі відокремлені підрозділи Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та/або їх робочих органів та відділень протягом 30 днів з дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, забезпечивши повне правонаступництво таких відокремлених підрозділів юридичними особами, які їх створили, а за їх відсутності - Фондом соціального страхування України, у тому числі щодо всіх прав, обов`язків та майна;

- припинення управлінь та відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділень Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчих дирекцій відділень цього Фонду, а також їх відокремлених підрозділів, що знаходяться на тимчасово окупованій території, території проведення антитерористичної операції, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, після прийняття ним відповідного рішення.

Пунктом 5 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції, чинній до 01 січня 2023 року) регламентовано, що Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.

Статтею 3 Закону № 1105 визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пункти 1, 3 частини першої).

Частиною першою статті 36 Закону № 1105 визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу (частина сьома статті 36 Закону № 1105).

Строки проведення страхових виплат визначені статтею 47 вказаного Закону.

Відповідно частини першої статті 47 Закону №1105 страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Частинами п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105 визначено, що Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Згідно з частинами четвертою та сьомою статті 47 Закону № 1105 страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Згідно з частиною першою статті 46 Закону № 1105 страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 16 Закону № 1105 визначені права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб.

Так, згідно вказаної норми застраховані особи мають право на:

1) безоплатне отримання інформації про порядок витрачання страхових коштів Фонду та роз`яснення з питань соціального страхування;

2) отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом;

3) участь у розслідуванні страхового випадку, у тому числі за участі представника профспілкового органу або своєї довіреної особи;

4) послуги з реабілітації у сфері охорони здоров`я, що надаються відповідно до вимог Закону України "Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я";

5) послуги професійної реабілітації, включаючи збереження робочого місця, навчання або перекваліфікацію, якщо загальна тривалість професійної реабілітації не перевищує двох років;

6) відшкодування під час проходження реабілітації у сфері охорони здоров`я і професійної реабілітації витрат на проїзд до місця проведення реабілітації чи навчання і у зворотному напрямку, витрат на житло та харчування, транспортування багажу, на проїзд особи, яка її супроводжує;

7) послуги соціальної реабілітації, включаючи придбання автомобіля, протезів, допомогу у веденні домашнього господарства, що надаються відповідно до законодавства;

8) оскарження дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг;

9) судовий захист своїх прав.

Застраховані особи зобов`язані:

1) надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону;

2) своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг;

3) знати та виконувати вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, що стосуються застрахованого, а також додержуватися зобов`язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором, контрактом) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації, гіг-контрактом та внутрішніми документами резидента Дія Сіті;

4) у разі настання нещасного випадку або професійного захворювання:

лікуватися в лікувально-профілактичних закладах або в медичних працівників, з якими Фонд уклав угоди на медичне обслуговування;

дотримуватися правил поведінки та режиму лікування, визначених лікарями, які його лікують;

не ухилятися від професійної реабілітації та виконання вказівок, спрямованих на якнайшвидше повернення його до трудової діяльності;

5) дотримуватися режиму, визначеного лікарем на період тимчасової непрацездатності;

6) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Застрахована особа несе відповідальність згідно із законом за незаконне одержання з її вини (підроблення, виправлення в документах, подання недостовірних відомостей тощо) матеріального забезпечення та соціальних послуг за соціальним страхуванням.

Справи про страхові виплати потерпілих на виробництві та заінтересованих осіб з усіма необхідними документами зберігаються в територіальних органах Фонду протягом 75 років після зняття застрахованої особи з обліку. Після закінчення строку зберігання справи про страхові виплати підлягають знищенню в установленому законодавством порядку (стаття 49 Закону №1105).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу страхова виплата припинена з 01 вересня 2022 року постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 08.09.2022 № 44037/674080/12502/37 на підставі п.6 ч.1 ст.46, ч.2 ст.16 Закону №1105-XIV (невідоме місце мешкання).

Тобто, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області по суті припинило виплату позивачу без конкретизації, які саме позивач допустив порушення своїх обов`язків, та без конкретизації, в яких саме інших випадках, передбачених законодавством, припиняється страхова виплата.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що припинення позивачу виплати раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено протиправно, за відсутності підстав, передбачених Законом № 1105.

При цьому, як вже зазначав суд раніше, згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, від 20.11.2019 серія 12ААА № 033312, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 40% з 01.12.2019 та діє безстроково.

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 07.10.2020 позивач з 07.10.2020 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Місто Старобільськ з 28.02.2022 є окупованою територією відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Пройшовши двічі ідентифікацію по відеоконференцзв`язку, позивач 20.11.2024 через верб-портал Пенсійного фонду України звернувся з заявою, яка зареєстрована за № 105236, про поновлення страхової виплати. До заяви були додані паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, банківські реквізити в АТ "Ощадбанк" для перерахування страхових виплат, акт розслідування професійного захворювання.

При цьому, 02.12.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Костянтинівка) позивачу відмовлено у поновленні страхової виплати.

Беручи до уваги те, що позивач пройшов ідентифікацію, йому безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності, він звернувся з заявою про поновлення виплати, надавши певний пакет документів, а інші документи, яких недоставало, знаходяться в його особовій справі, яка зберігаються в територіальних органах Фонду протягом 75 років, тому суд дійшов висновку про те, що підстав для відмови у поновленні страхової виплати позивачу у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не було.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц, відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України [...], не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з 01 січня 2023 року (у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України).

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача 2, як правонаступника відповідного Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (яке зупинило виплату позивачу страхової виплати без законних підстав), є особова справа позивача як отримувача страхових виплат безстроково, а отже доступ до неї міг отримати і відповідач 1.

Особова справа позивача містить відповідні документи, на підставі яких позивач протягом тривалого часу отримував страхові виплати, що призначені йому безстроково.

Посилання відповідача 2 на те, що для поновлення страхових виплат позивач мав особисто звернутися до відповідача, є безпідставними, оскільки, як вбачається з заяви позивача від 20.11.2024 про продовження страхової виплати, подана позивачем через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України, а обраний позивачем спосіб їх подання (через особистий кабінет на веб-порталі Пенсійного фонду України з попередньою ідентифікацією позивача) не суперечить вимогам законодавства. Крім того, особиста явка заявника до територіального органу Пенсійного фонду України для подання заяви про поновлення страхових виплат законодавством не передбачена.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Заявлене позивачем у справі як рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області №105236 від 02.12.2024 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є лише повідомленням інформаційного характеру на веб-порталі Пенсійного фонду та не має самостійного юридичного значення як акт індивідуальної дії.

Згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Оскільки судом встановлено, що підстав для припинення страхової виплати позивачу не було, що підстав для відмови у поновленні страхової виплати позивачу у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області також не було, враховуючи те, що сторонами не надано суду рішення, яким позивачу відмолено у поновленні щомісячної страхової виплати, тому суд дійшов висновку про те, що в даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у не поновленні нарахування та виплати позивачу страхових виплат.

Як наслідок, відновленням порушеного права позивача є зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який розглядав заяву позивача від 20.11.2024, зареєстровану за №105236, поновити нарахування та виплату позивачу страхової виплати за його заявою від 20.11.2024, з виплатою усієї суми невиплачених страхових виплат, починаючи з 01.09.2022.

У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовити.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "РуїзТорія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з виходом за межі позовних вимог та самостійним обранням способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина восьма статті 139 КАС України).

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією № 7468-2960-7290-4979 від 05.12.2024.

Зважаючи на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача 1, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255,

262, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м.Сіверськодонецьк (Сєвєродонецьк), вул.Шевченка, буд.9) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка виразилась у не поновленні ОСОБА_1 нарахування та виплати страхових виплат.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату страхових виплат за його заявою від 20.11.2024, зареєстровану за №105236, з виплатою усієї суми невиплачених страхових виплат, починаючи з 01.09.2022.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова