Справа № 240/10629/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10629/24 Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

24 березня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Моніча Б.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2018 по 18.01.2023 включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2018 по 18.01.2023 включно у сумі 832983,55 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопаа 2024 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 97484,81 грн, виплата якої була здійснена 13.05.2024, та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 69935,32 грн.

В задоволенні решти вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивача посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судом встановлені наступні обставини справи.

Позивач проходив військову службу в Військової частини НОМЕР_1 , зі списків особового складу якої був виключений 26.07.2018, як звільнений з військової служби у запас.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року у справі №240/5656/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року до 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

22.09.2020 року на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року у справі №240/5656/20 відповідачем виплачено на користь позивача 21549,04 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою (додаток №5 до позовної заяви).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 року у справі №240/7392/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018.

20.11.2020 року на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 року у справі №240/7392/20 відповідачем виплачено на користь позивача 4798,50 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою (додаток №6 до позовної заяви).

Не погоджуючись із застосованим відповідачем базовим місяцем та як наслідок сумою виплаченою на виконання рішення суду, позивач був вимушений повторно звертатись до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2023 року у справі №240/17088/21 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 року у справі №240/17088/21 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.07.2018 року відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

13.05.2024 року на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2023 року у справі №240/17088/21 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 року у справі №240/17088/21 відповідачем виплачено на користь позивача 97484,81 грн., із одночасним утриманням військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою (додаток №7 до позовної заяви).

Вважаючи, що за таких умов відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог.

Судова колегія, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, враховуючи приписи ст. 308 КАС України, відзначає наступне.

Спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, зокрема, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (індексації) і проведення цієї виплати.

У даній справі періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 27.07.2018 по 12.05.2024.

Предметом спору у справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в редакції якої у вказаному періоді відбулися зміни на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022. (Далі Закон №2352-ІХ).

Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні приписів статті 117 КЗпП України, яка діяла до внесених змін Законом №2352-ІХ, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та від 28.01.2021 у справі №580/2427/19 застосовано критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Про необхідність врахування розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вказано і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до висновків Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, у зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.

Верховний Суд зауважив, що належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Враховуючи постанову Верховного Суду у справі № 440/6856/22 від 06 грудня 2024 року, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

Період до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, а період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Середньоденний заробіток позивача відповідно до довідки відповідача, яка була надана на вимогу суду (а.с.49), становить 384,26 грн.

Затримка розрахунку при звільненні за період з 27.07.2018 по 18.07.2022 становить 1453 календарних днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні грошового забезпечення з 27.07.2018 до 18.07.2022 складає 558 329,78 грн (1453 дн. * 384,26 грн).

Істотність частки невиплаченого грошового забезпечення позивача при звільненні згідно з рішеннями судів (21549,04+4798,5+97484,81=123832,35 грн) у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за 1453 днів (558329,78 грн) становить 0,22.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2018 по 18.07.2022 з врахуванням принципу співмірності становить 122 832,55 грн (384,26 грн х 1453 календарних днів х 0,22).

Період стягнення з 19.07.2022 до 12.05.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Кількість днів затримки починаючи з 19.07.2022 до 12.05.2024 (з урахуванням вимог чинної редакції ст. 117 КЗпП - не більш як за шість місяців, а саме з 12.11.2023 по 12.05.2024) складає 183 дні, а тому розмір середнього заробітку за вказаний період становить 70 319,58 грн (384,26 х 183).

Загальна сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачеві з урахуванням правових висновків, викладених у вищевказаних постановах Верховного Суду у справах №761/9584/15-ц та №440/6856/22, становить 193 152,16 грн (122 832,58 грн + 70 319,58 грн).

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції періоду затримки розрахунку з позивачем з 27.07.2018 по 18.07.2022 із врахуванням принципу співмірності. Разом із тим, розрахунки позивача, зазначені в апеляційній скарзі, не відповідають сталій позиції Верховного Суду, а тому розрахована позивачем сума стягнення відхиляється та не враховується апеляційним судом.

Наведений апеляційним судом розрахунок суми середнього заробітку не погіршує становище позивача, а тому відповідає його інтересам та сприяє поновленню порушеного права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив справу без повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги є частково слушними та підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2018 по 12.05.2024.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2018 по 12.05.2024 в сумі 193 152,16 (сто дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят дві) гривні 16 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Моніч Б.С.