Справа № 520/16589/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 р. Справа № 520/16589/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 р. (ухвалене суддею Спірідоновим М.О.) по справі № 520/16589/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (в подальшому ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС») звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці, в якому просив: визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA102000/2024/000026/2 від 02.04.2024 р. та картку відмови № UA102020/2024/000048 від 02.04.2024 р.; визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000033/2 від 18.04.2024 р. та картку відмови № UA102020/2024/000060 від 18.04.2024 р.; визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA102000/2024/000045/2 від 27.05.2024 р. та картку відмови №UA102020/2024/000076 від 27.05.2024 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Митного кодексу України (в подальшому МК України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 15.05.2023 р. між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» (Покупець) та NOVINO TRADING LIMITED (Постачальник) укладено контракт № NTL20230515.

19.09.2023 р., 05.02.2024 р. та 25.03.2024 р. між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та NOVINO TRADING LIMITED укладені додаткові угоди б/н до Контракту, якими доповнено статтю 3, якою передбачено, що «Поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі.».

08.07.2021 р. між Приватним підприємством «НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ» (виконавець) (далі Декларант) і ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» (замовник) укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів № 08/07-21, Пунктом 1.1. якого визначено, що: Замовник доручає, а виконавець зобов`язується за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі товарів) Замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у митницях України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю Замовника, послуги.

На виконання умов Договору № 08/07-21, Декларантом подано до Чернігівської митниці: товар за кодом , згідно із УКТЗЕД «Тканина із синтетичних комплексних ниток, змішаних з бавовною (65% синтетичні нитки, 35% бавовна), пофарбована. Тканина випускається у рулонах шириною 150 (+/-5)см. Поверхнева щільність складає 220(+/-10)г/м2: Fabric- 61396,00м. Виробник NOVINOTRADINGLTD. Торговельна марка GrandTextile. Країна виробництва CN». Заявлений рівень митної вартості - 2,86 USD/кг; товар за кодом згідно УКТЗЕД «Тканина із синтетичних комплексних ниток, змішаних з бавовною (65% синтетичні нитки, 35% бавовна), пофарбована. Тканина випускається у рулонах шириною 150 (+/-5)см. Поверхнева щільність складає 220(+/-10)г/м2: Fabric 60050м. Виробник NOVINOTRADINGLTD. Торговельна марка GrandTextile. Країна виробництва CN». Заявлений рівень митної вартості - 2,80 USD/кг; товар за кодом , згідно із УКТЗЕД «Трикотажне полотно поперечно в`язане, виготовлено з синтетичних волокон 100% поліестер, пофарбована в різні кольори. При виробництві тканини еластомірні і гумові нитки не використовувалися. Пропитки, дублювання та покриття пластмасами, що спостерігаються неозброєним оком, відсутнє. Загальна максимальна і мінімальна ширина 150 (+/-5)см, загальна максимальна і мінімальна ширина (по фону) між пругами 145 (+/-5)см. Поверхнева щільність складає 395 (+/-10) г/м2: PolyesterSofaFabric-27815,00м. Виробник NOVINOTRADINGLTD. Торговельна марка - немає даних. Країна виробництва CN». Заявлений рівень митної вартості - 2,03 USD/кг.

Заявлений товар ввозився на адресу позивача за митними деклараціями № № 24UA09U8 від 01.04.2024 р., 24UA47U8 від 18.04.2024 р., 24UA81U8 від 27.05.2024 р.

До митної декларації № 24UA09U8 від 01.04.2024 р. позивачем долучено наступні документи, а саме: 1. Пакувальний лист (Packing list) б/н від 30.01.2024 р.; 2. Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р.; 3. Коносамент (Bill of lading) № UTRUST24011488B від 05.02.2024 р.; 4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 4315 від 28.03.2024 р.; 5. Декларація (Dispatch note model T1) № 24PL322080NS6JXU39 від 26.03.2024 р.; 6. Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р.; 7. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару № NTR20231225/1-1 від 25.12.2023 (з перекладом); 8. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-04/04-2024 від 01.04.2024 р.; 9. Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р. (з перекладом); 10. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 19.09.2023 р.; 11. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 05.02.2024 р.; 12. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 р.; 13. Договір про надання послуг митного брокера № 08/07-21 від 08.07.2021 р.; 14. Видаткова накладна № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р. (з перекладом); 15. Відвантажувальна специфікація № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р. (з перекладом); 16. Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 р. (з перекладом); 17. Лист № 03/29-3 від 29.03.2024 р. з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося ; 18. Лист № 03/29-4 від 29.03.2024 р. з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; 19. Лист № NVLOP240130/1-1 від 30.01.2024 р. з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); 20. Лист №NVLOP240130/1-2 від 30.01.2024 р. з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); 21. Лист № NVLOP240130/1-3 від 30.01.2024 р. з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися. (з перекладом) 22. Лист № NVLOP240130/1-4 від 30.01.2024 р. з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); 23. Лист № NVLOP240130/1-5 від 30.01.2024 р. з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); 24. Якісний опис № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р. (з перекладом).

До митної декларації № 24UA47U8 від 18.04.2024 р. позивачем долучено наступні документи, а саме: 1. Пакувальний лист (Packing list) б/н від 02.02.2024 р. 2. Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р.; 3. Коносамент (Bill of lading) № UTRUST24020357 від 10.02.2024 р.; 4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 6440 від 10.04.2024 р.; 5. Декларація (Dispatch note model T1) №24PL322080NS6KYPG0 від 09.04.2024 р.; 6. Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) №NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р.; 7. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару № NTR20231225/1-1 від 25.12.2023 р. (з перекладом); 8. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №20-48/04-2024 від 15.04.2024 р.; 9. Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р. (з перекладом); 10. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 19.09.2023 р.; 11. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 р.; 12. Договір про надання послуг митного брокера № 08/07-21 від 08.07.2021 р.; 13. Видаткова накладна №NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р. (з перекладом); 14. Відвантажувальна специфікація №NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р. (з перекладом); 15. Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 р. (з перекладом); 16. Лист №03/29-1 від 29.03.2024 р. з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося; 17. Лист №03/29-2 від 29.03.2024 р. з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; 18. Лист № NVLOP240202/1-1 від 02.02.2024 р. з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); 19. Лист № NVLOP240202/1-2 від 02.02.2024 р. з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); 20. Лист № NVLOP240202/1-3 від 02.02.2024 р. з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися. (з перекладом); 21. Лист № NVLOP240202/1-4 від 02.02.2024 р. з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); 22. Лист № NVLOP240202/1-5 від 02.02.2024 р. з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); 23. Якісний опис № NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р. (з перекладом).

До митної декларації 24UA81U8 від 27.05.2024 р. позивачем долучено наступні документи, а саме: 1. Пакувальний лист (Packing list) б/н від 16.03.2024 р.; 2. Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р.; 3. Коносамент (Bill of lading) № UIHCM964785 від 24.03.2024 р.; 4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) №8906 від 23.05.2024 р.; 5. Супровідний документ T1 (Dispatch note model T1) №24ROCT1900EGI398J3 від 21.05.2024 р.; 6. Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р.; 7. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару №NTR20240130/1-1 від 30.01.2024 р. (з перекладом); 8. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-61/05-2024 від 27.05.2024 р.; 9. Розрахунок ціни (калькуляція) №NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р. (з перекладом); 10. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 25.03.2024 р.; 11. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №NTL20230515 від 15.05.2023 р.; 12. Договір про надання послуг митного брокера №08/07-21 від 08.07.2021 року; 13. Видаткова накладна №NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р. (з перекладом); 14. Відвантажувальна специфікація №NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р. (з перекладом); 15. Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 р. (з перекладом); 16. Лист № 05/20-1 від 20.05.2024 р. з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося; 17. Лист № 05/20-2 від 20.05.2024 р. з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; 18. Лист № NVLOP240316/1-1 від 16.03.2024 р. з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); 19. Лист № NVLOP240316/1-2 від 16.03.2024 р. з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); 20. Лист № NVLOP240316/1-3 від 16.03.2024 р. з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися. (з перекладом) 21. Лист № NVLOP240316/1-4 від 16.03.2024 р. з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); 22. Лист № NVLOP240316/1-5 від 16.03.2024 р. з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); 23. Якісний опис № NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р. (з перекладом).

Поставка цих товарів здійснювалася з Китаю на умовах CPT - UA Київ в рамках зовнішньоекономічного контракту від 15.05.2023 р. № NTL20230515, п. 5 «Умови оплати» якого зазначено, що оплата за товар здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу - три місяці з моменту поставки (митного оформлення), можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд покупця.

Митну вартість товару було заявлено відповідно до ст. 58 Митного кодексу України (далі МК України) за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)).

На виконання вищевказаного договору позивачаем подано: 01.04.2024 р. електронну митну декларацію, яка прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA09U8 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту (копія декларації надається у додатках); 18.04.2024 р. електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA47U8 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту (копія декларації надається у додатках); 27.05.2024 р. електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA81U8 для митного оформлення (випуску) товарів, які поставлено згідно Контракту (копія декларації надається у додатках).

Судовим розглядом встановлено, що 01.04.2024 р. відповідачем позивачу направлено повідомлення про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, а саме: копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації (прибуткова та видаткова накладні за попередні поставки).

02.04.2024 р. позивачем повідомлено митний орган, що декларацію № MRN24PL322080NS6JXU39 від 26.03.2024 р. ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» подано разом із митною декларацією № 24UA09U8 та вже знаходиться у Відповідача.

Крім того, 02.042024 р. позивачем повідомлено митний орган, що ним подано усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за ч2. ст. 53 МК України, так і додаткові документи за ч. ч. 3, 4 ст. 53 МК України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом.

Судовим розглядом встановлено, що 18.04.2024 р. позивачу подано повідомлення про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, а саме: копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації (прибуткова та видаткова накладні за попередні поставки).

18.04.2024 р. позивачем повідомлено, що декларацію № MRN24PL322080NS6KYPG0 від 09.04.2024 р. ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» подано разом із митною декларацією № 24UA47U8 та вже знаходиться у відповідача.

Відповідачем відмовлено у митному оформленні вищезазначених митних декларацій, винесені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також рішення про коригування митної вартості товару.

Не погоджуючись із вищевказаним рішеннями та картками відмови відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та картки відмови обґрунтовані, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 21.02.2024 р. у справі № 804/7882/16.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.

Проте, відповідачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано доказів, що документі, надані позивачем не відповідають вимогам чинного законодавства чи мають істотні дефекти.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, текст оскаржених рішень про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Відповідачем зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості та не зазначено докладної, інформації, та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначенні, а саме ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах митним органом не враховано, що у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Проте, митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247, від 15.02.2024 р. у справі № 640/29559/20.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відомості з АСАУР носять допоміжний інформаційних характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.10.2024 р. у справі № 804/1779/16.

Щодо висновків митного органу, що позивачем до митної вартості товару не включені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, та інші витрати, пов`язані з його транспортуванням до місця призначення (Україна), чим порушено вимоги п. 6 ч. 10 ст. 58 МКУ, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України включено у вартість товару до названого (кінцевого) місця призначення України, що підтверджено наступними вже наданими Відповідачу документами: контрактом, відповідно до ст. 3 якого, поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойс; Інвойси № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р., № NVLOP240202/1, в яких кінцевим пунктом призначення вказано: Держава Україна; автотранспортні накладні (CMR) CMR від 28.03.2024 р. № 4315, CMR від 10.04.2024 р. № 6440 та CMR від 23.05.2024 р. № 8906, у графі 5 яких містяться пряме посилання на інвойси №NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р., №NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р. та № NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р., в яких визначено умову поставки CPT KYIV, UKRAINE, а у графі 4 CMR місцем навантаження товару є Гданськ, Польща / Константа, Румунія. - у графі 3 CMR місцем розвантаження є Україна, що узгоджується з умовами ст. 3 Контракту та інвойсами № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р., № NVLOP240202/1 від 02.02.2024 року та № NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р.; прейскуранти (прайс-листи) № NTR20231225/1-1 від 25.12.2023 р., № NTR20240130/1-1 від 30.01.2024 р., у яких також зазначено умову поставки СРТ Київ, Україна.

Таким чином, вартість товару розраховано із включенням у таку вартість вартості витрат на транспортування/пов`язаних із транспортуванням на умовах поставки CPT Київ Україна, яка, кореспондується із ціною за метр, що вказана в інвойсах № NVLOP240130/1 від 30.01.2024 р., №NVLOP240202/1 від 02.02.2024 р. та № NVLOP240316/1 від 16.03.2024 р.

Крім того, наданими Коносаментами №UTRUST24011488B від 05.02.2024 р., № UTRUST24020357 від 10.02.2024 р. та № UIHCM964785 від 24.03.2024 р. зазначено, що «CARGO IN TRANSIT TO UKRAINE», що в перекладі означає «ВАНТАЖ ТРАНЗИТОМ В УКРАЇНУ». Тобто, м.Гданськ (Польща) / Константа (Румунія) було транзитним / проміжним пунктом розвантаження товару, після якого товар вже надійшов до названого (кінцевого) місця призначення в Україну.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про обґрунтованість рішень відповідача про коригування митної вартості товарів та карток відмови.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 р. та ухвалити постанову, якою позов ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» задовольнити, визнати протиправними та скасувати: Рішення про коригування митної вартості товарів №UA102000/2024/000026/2 від 02.04.2024 р. та картку відмови № UA102020/2024/000048 від 02.04.2024 р.; Рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000033/2 від 18.04.2024 р. та картку відмови № UA102020/2024/000060 від 18.04.2024 р.; Рішення про коригування митної вартості товарів №UA102000/2024/000045/2 від 27.05.2024 р. та картку відмови №UA102020/2024/000076 від 27.05.2024 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 28675, 55 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 43013, 32 грн., а разом 71688,87 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської митниці на користь позивача.

Щодо витрат на правничу правову допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги договір про надання правової допомоги від 10.06.2024 р., укладеного між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та Адвокатським бюро «БІДНОЇ ОКСАНИ ІВАНІВНИ», додаткових угод № 1, № 2 платіжної інструкції № 51292 від 14.06.2024 р. на суму 60000 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу, понесені при розгляді справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської митниці.

Керуючись ст. ст. 77, 132, 134, 139, 243, 252, 272, 286, 308, 315, 316, 317, 322 , 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 р. по справі № 520/16589/24 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000026/2 від 02.04.2024 р. та картку відмови № UA102020/2024/000048 від 02.04.2024 р.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000033/2 від 18.04.2024 р. та картку відмови № UA102020/2024/000060 від 18.04.2024 р.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000045/2 від 27.05.2024 р. та картку відмови № UA102020/2024/000076 від 27.05.2024 р.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці судові витрати: судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 28675 (двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 55 копійок; судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 43013 (сорок три тисячі тринадцять) гривень 32 копійки, а разом 71688 (сімдесят одна тисячя шістсот вісімдесят вісім гривень) 87 копійок; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич