Справа № 360/55/25
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/55/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2025 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування єдиного внеску;

- зобов`язати відповідача скасувати нарахування з єдиного внеску у сумі 48840,88 грн (за 2014-2021 рр), та провести коригування в інтегрованій картці платника у відповідність.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець дата та номер запису в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 28.03.2008 № 0028443 та перебуває на обліку відповідача, як платник ЄСВ, зареєстрований 01.04.2008.

Позивач випадково дізналась, про оформлення її ФОПом, крім того, жодного разу до державного реєстратора не зверталась, а також не знала про існування нарахувань за 2014 2021 роки, у зв`язку з чим виникла заборгованість з єдиного внеску.

За період з 23.03.2008 по 2021 рік, жодного дня підприємницькою діяльністю не займалась, дохід від підприємницької діяльності не отримувала.

З посиланням на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вказує, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску с провадження такою особою діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який є базою для нарахування єдиного внеску.

10.02.2025 відповідач надав до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву в якій позов не визнав та вказав, що згідно даних інформаційно комунікаційної системи ДПС (далі- ІКС ДПС) ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перебувала на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Луганській області (Ленінський район, м. Луганськ), як фізична особа-підприємець з 28.03.2008 по 20.10.2023, застосовувала спрощену систему оподаткування з 01.01.2012 по 30.09.2016 (2 група 20%). З 01.10.2016 по 20.10.2023 перебувала на загальній системі оподаткування.

З 01.01.2025 знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС у м. Києві, як фізична особа-підприємець.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець. Дата запису: 28.03.2008 року. Номер запису: 0028443.

В ІКС ДПС наявні відомості, що позивачем подані податкові декларації платника єдиного податку за 2012, 2013 роки та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі Звітність) за 2013 рік із зазначенням сум нарахованого єдиного внеску.

ОСОБА_1 здійснювала діяльність, як ФОП та була платником єдиного внеску, є наявність самостійних сплат єдиного внеску у розмірі 3729,93 грн у період з 18.10.2013 по 18.07.2014, які відображені в ІКП.

За період з 2014 року по теперішній час податкова звітність до ГУ ДПС у Луганській області, не надавалась.

За даними інтегрованої картки платника єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок у сумі 48840,88 гривень.

З урахуванням наявної станом на 01.10.2013 переплати по єдиному внеску у сумі 803,95 грн. та часткової сплати нарахованих сум єдиного внеску у розмірі 3729,93 грн. у період з 18.10.2013 по 18.07.2014, в ІКП Платника станом на 31.12.2022 по коду платежу 71040000 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 48840,88 гривень. Згідно даних інтегрованих карток з єдиного внеску та розрахунку заборгованості з єдиного внеску.

Нарахування єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 були проведені контролюючим органом в автоматичному режимі, що не було заборонено жодною нормою діючого законодавства на той час.

ГУ ДПС у Луганській області доводить до відома суду та позивача, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 не формувалась, не виносилась та не направлялась ОСОБА_1 .

Тільки з 01.07.2021 платники єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України звільнялися від виконання обов`язків, визначених статтею 6 цього Закону, а саме виконання обов`язків щодо нарахування та сплати єдиного внеску.

Ухвалою суду від 14.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.01.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши в електронній формі справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстрована як фізична особа підприємець з 28.03.2008 до 20.10.2023, перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 до 30.09.2016 (2 група 20%), з 01.10.2016 до 20.10.2023 перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.01.2025 знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС у м. Києві, як фізична особа-підприємець.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця від 25.01.2013 за 2012 рік позивач вказала щомісячні авансові внески за 3 кварталу в сумі по 214,60 грн, сума доходу за звітний період 414200,00 грн.

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи підприємця від 29.01.2014 за 2014 рік позивач вказала щомісячні авансові внески за 3 кварталу в сумі по 229,40 грн, сума доходу за звітний період 420500,00 грн.

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу за 1 квартал 2013 року від 08.05.2013 позивач вказала суму нарахованого доходу 3000,00 грн, сума виплаченого доходу 3000,00 грн.

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу за 2 квартал 2013 року від 25.07.2013 позивач вказала суму нарахованого доходу 3000,00 грн, сума виплаченого доходу 3000,00 грн.

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу за 3 квартал 2013 року від 16.10.2013 позивач вказала суму нарахованого доходу 3000,00 грн, сума виплаченого доходу 3000,00 грн.

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу за 4 квартал 2013 року від 29.01.2014 позивач вказала суму нарахованого доходу 3000,00 грн, сума виплаченого доходу 3000,00 грн.

Згідно з інтегрованої картки станом на 31.12.2021 за позивачем обліковується податковий борг 48840,88 грн. Переплата зі сплати єдиного внеску становила 853,23 до 18.07.2014, з 21.07.2014 обліковується недоїмка за нарахована з єдиного внеску ФОП.

У зв`язку з наведеним, в інтегрованій картці платника по коду бюджетної класифікації 71040000 відбувались нарахування єдиного внеску, внаслідок чого станом на 31.12.2021 за позивачем числилась заборгованість на загальну суму 48840,88 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлює Податковий кодекс України (тут і надалі - в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2464-VI у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4).

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2014 включно) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п. 2);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу (п. 3).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 № 77-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015) було викладено пункту 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI в такій редакції:

"єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць;

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності з 11.10.2017), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з частиною одинадцятою статті 8 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2015) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI (в редакції з 01.01.2016) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень;

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальну заробітну плату з 01.01.2017 установлено у місячному розмірі на рівні 3200 гривень.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 дорівнював 3723 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" мінімальну заробітну плату з 01.01.2019 визначено на рівні 4173 гривні.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено мінімальну заробітну плату з у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Отже, розмір мінімального страхового внеску дорівнював:

- у 2014 році - 422,65 грн на місяць (1218,00 грн х 34,7%), 1267,95 грн на квартал (422,65 грн х 3);

- у 2015 році 422,65 грн на місяць (1218,00 грн х34,7), 1267,95 грн на 1-2 квартал (422,65 грн х 3), 3 квартал 1323,47 грн (1218,00 грн х 34,7% х 2 (липень, серпень по 422,65 грн) + 478,17 грн (за вересень 1378,00 грн х 34,7%);

- у 2016 році по 303,16 грн за січень - квітень (1378,00 грн х 22%) по 319,00 грн за травень вересень (1450,00 грн х 22%), за жовтень грудень не нараховується через перебування позивача на загальній системі оподаткування;

- у 2017 році - 704,00 грн на місяць (3200,00 грн х 22%), 2112,00 грн на квартал (704,00 грн х 3);

- у 2018 році - 819,06 грн на місяць (3723,00 грн х 22%), 2457,18 грн на квартал (819,06 грн х 3);

- у 2019 році - 918,06 грн на місяць (4173,00 грн х 22%), 2754,18 грн на квартал (918,06 грн х 3);

- у 2020 році за січень- лютий по 1039,06 грн на місяць (4723,00 грн х 22%), березень травень звільнення платників від нарахування; за червень серпень по 1039,06 грн на місяць (4723,00 грн х 22%), жовтень листопад по 1100,00 грн (5000,00 грн х 22%).

Відповідачем в інтегрованій картці платника - відповідача зазначено недоїмку в сумі 48840,88 грн, яка облікова з жовтня 2014 року до грудня 2020 року, що не заперечується сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції до 10.10.2017) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства юстиції фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі-Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина порядковий номер, 3 частина літера «У» (узгоджена вимога).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається у органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, у органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), зокрема, фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.

Якщо платник на день надсилання (вручення) йому органом доходів і зборів вимоги про сплату боргу (недоїмки) не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином надісланою (врученою) навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.

Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги: службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником у разі вручення вимоги під підпис; працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, аналіз наведених норм вказує на те, що у разі виникнення за платником недоїмки, контролюючий орган надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки).

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем не формувалась недоїмка позивачу, що не заперечується останніми.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про відсутність у неї обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску у зв`язку з відсутністю доходів, з приводу чого суд зазначає таке.

За період з 28.03.2008 до 20.10.2023 позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 до 30.09.2016, з 01.10.2016 до 20.10.2023 на загальній системі оподаткування, що не заперечується сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно з даними інтегрованих карток платника податків станом на 31.01.2021 за позивачем не сплачено нарахування з єдиного соціального внеску на загальну суму 48840,88 грн.

Вказані пояснення підтверджуються відомостями з інтегрованої картки платника податків з єдиного внеску.

Суд зазначає, що норми Закону № 2464-VI в редакції, яка була чинна у період з 01.07.2013 до 30.09.2016 (період, за який позивачу нараховано ЄСВ як фізичній особі-підприємцю, що перебуває на спрощеній системі оподаткування), не містили положень щодо відсутності у фізичної особи-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, обов`язку сплати єдиного соціального внеску у разі відсутності у неї доходу у відповідний звітний період.

Так, пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції до 31.12.2017) визначав таке право лише для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування.

У зв`язку з цим, суд вважає, що посилання позивача на відсутність обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за відповідний період є помилковими.

Щодо періоду перебування позивача як фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування з 01.10.2016 суд зазначає, що Закон № 2464-VI в редакції до 01.01.2017 визначав право, а не обов`язок ФОП на загальній системі оподаткування сплачувати страхові внески.

Тобто з 01.01.2017, Закон № 2464-VI (в редакції Закону № 1774-VIII) у вказаний період визначив обов`язок фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, сплати єдиного соціального внеску у розмірі, який не може бути менше розміру мінімального страхового внеску, та не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Отже, позивач був зобов`язаний здійснювати сплату єдиного соціального внеску навіть за умови відсутності у нього доходу.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу не нараховувався єдиний внесок за період:

з 01.10.2016 до 31.12.2016 у зв`язку з перебуванням позивача на загальніи? системі оподаткування;

з 01.03.2020 до 31.05.2020 платники звільнені від нарахування згідно абзацу першому пункту 9-10 розділу VIII Закону № 2464 у зв`язку із змінами, внесеними згідно із Законом Украі?ни від 13.05.2020 № 591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу Украі?ни та інших законів Украі?ни щодо додатковоі? підтримки платників податків на період здіи?снення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусноі? хвороби (COVID-19)», а саме: тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першоі? статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів сплати позивачем нарахованого єдиного соціального внеску.

Крім того, Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765 діяв до 09.06.2016.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок № 422, який діяв до 04.04.2021).

За приписами пункту 2 Розділу І Порядку № 422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 422 встановлено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Облікові показники, які відображаються у ІКП, залежать від форми обліку згідно із переліком форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).

При відкритті ІКП встановлюється контроль за відповідністю виду бюджету, коду класифікації доходів бюджету (технологічного коду класифікації єдиного внеску), коду форми ІКП, типу платника відповідно до Переліку форм ІКП.

На переконання суду, зазначення в інтегрованій картці платника суми недоїмки без формування та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) не порушують права позивача та створюють відповідні правові наслідки лише у разі скасування вимоги про сплату боргу в якій зазначено суму боргу.

Таким чином, недоїмка зазначена в інтегрованій картці позивача не має статусу боргу.

Суд звертає увагу, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 у справі № 480/4656/18, від 04.11.2021 у справі № 140/3209/19 від 18.02.2022 у справі № 420/4911/20.

З 01.01.2021 набули чинності зміни, внесені Законом України від 13.05.2020 № 592-IX щодо усунення дискримінації за колом платників, зокрема, статтю 4 Закону № 2464-VI доповнено частиною шостою, згідно якою (в редакції Закону України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» від 14.12.2021 № 1946-IX) особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи або уклали гіг-контракт з резидентом Дія Сіті в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, чинною редакцією Закону № 2464-VI уже чітко визначено, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Разом з тим, позивач не надав жодних доказів на підтвердження працевлаштування у період, за який нараховано єдиний соціальний внесок відображений ІКП та матеріали справи не містять доказів, що у вказаний період єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального.

Також суд зазначає, що у спірний період діяв пункт 9-3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464-VI відповідно до якого тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.

Податкова інформація про суми недоїмки платників єдиного внеску, визначених абзацом першим цього пункту, зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів в окремому (позабалансовому) порядку.

Вказаний пункт свідчить про зупинення застосування до осіб з тимчасово окупованих територій заходів впливу, а не звільняють від відповідальності.

Крім того, пунктом 9-4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464-VI Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану (виключено на підставі Закону № 440-IX від 14.01.2020).

Суд наголошує, що відповідачем до позивача не застосовано заходів впливу, визначеного Законом № 2464-VI.

Посилання позивача про те, що вона не зареєстрована в якості ФОП спростовується матеріалами справи, а саме витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову розподіл судових витрат у відповідності до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місцезнаходження: вул. Енергетиків, буд. 72, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, ідентифікаційний код 44082150) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива