Справа № 320/10069/22
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді Мєзєнцева Є. І., суддів Епель О. В., Файдюка В. В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №320/10069/22 від 27.09.2023 - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду позивачем подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків - 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Підставою для залишення апеляційної скарги без руху послугувало те, що апелянтом не було надано документу про сплату судового зборувідповідно до Закону України «Про судовий збір».

Вказана ухвала суду була скерована до електронного кабінету апелянта в системі Електронний Суд та доставлена 03 березня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи.

10 березня 2025 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, в якому апелянт зазначає що при поданні апеляційної скарги на ухвалу про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду першої інстанції, згідно з приписами статей 382, 383 КАС України, не підлягає сплаті сума судового збору, адже і при зверненні до суду першої інстанції з відповідною заявою судовий збір не сплачується. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.01.2023 у справі № 300/2202/22, від 26.01.2023 № 300/2484/22, від 19.01.2023 у справі № 240/17372/21, від 29.09.2022 № 500/1912/22, від 12.09.2022 № 120/16601/21-а, від 08.09.2022 № 380/1598/22, від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19.

Суд зазначає, що за змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У даному ж випадку скаржник не покликався на норми статті 8 Закону № 3674-VI, а виходив з того, що оскільки нормами статті 4 цього ж Закону не встановлено окремо ставки судового збору за звернення особи до адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статті 382 КАС України, то позивача звільнено як від сплати судового збору за подання вказаної заяви до суду першої інстанції, так і від сплати судового збору при зверненні до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, прийняту за результатами розгляду відповідної заяви.

Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

При цьому, відповідно до п. п 5 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду, сплачується судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У контексті викладеного суд зазначає, що вищевказані положення Закону стосується подання апеляційних скарг на всі без винятку ухвали адміністративного суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону № 3674-VI, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 та у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 320/5719/19, від 24 листопада 2021 року у справі № 826/17526/18 та від 13 квітня 2022 року у справі №204/827/17, від 09 лютого 2023 року у справі № 120/3532/21-а, від 09 лютого 2023 року у справі № 380/22710/21, від 06 вересня 2024 року у справі №240/39103/21.

Що ж до посилань скаржника в обґрунтування апеляційної скарги на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.01.2023 у справі № 300/2202/22, від 26.01.2023 № 300/2484/22, від 19.01.2023 у справі № 240/17372/21, від 29.09.2022 № 500/1912/22, від 12.09.2022 № 120/16601/21-а, від 08.09.2022 № 380/1598/22, від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, то суд відхиляє їх як безпідставні, виходячи із такого.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому в силу приписів пункту першого частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Суд звертає увагу скаржника на те, що Великою Палатою Верховного Суду вже вирішувалося питання сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. Зокрема, у пунктах 5.1, 5.2 постанови від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 вказано, що підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Оскільки застосування положень Закону № 3674-VI у питанні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу вже вирішено Великою Палатою Верховного Суду, а відтак під час розгляду справи № 320/10069/22 підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, висловлені саме у складі Великої Палати. Такі висновки Велика Палата хоч і зробила під час розгляду господарської справи, однак норми Закону № 3674-VI в цій частині є загальними і не містять різних підходів до вирішення питання сплати судового збору залежно від юрисдикції, відтак такі висновки повинні бути застосовані і під час вирішення цієї адміністративної справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 298 КАС України до апеляційної скарги, що оформлена не відповідно до вимог, встановлених ст. 296 зазначеного Кодексу, застосовуються правила ст. 169 КАС України, згідно яких така апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

Враховуючи, що станом на 24 березня 2025 року, апелянтом на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2025 року, вказані недоліки апеляційної скарги не було усунуто, суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 169, 296, 298, 325, 328 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії- повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Суддя доповідач Є. І. Мєзєнцев

Суддя О. В. Епель

Суддя В. В. Файдюк