Справа № 160/899/25
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2025 року Справа № 160/899/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
14 січня 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в особі представника Ковальчука Дениса Юрійовича, через систему "Електронний Суд" звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з вимогами:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відсутні підстави для нарахування йому пені на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», і відповідно оскаржуване податкове повідомлення-рішення має бути визнано протиправним та скасовано.
Позов не відповідав вимогам ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 був залишений без руху. На виконання вимог ухвали позивач 21.01.2025 надав відповідну заяву та виправив вказані недоліки у встановлений судом строк.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
07.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні вимог позовної заяви, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 порушено ч.2 ст.13 Закону № 2473, при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19.10.2022 № 220/20 за перевіряємий період з 19.10.2022 по 27.08.2024, в частині не надходження валютної виручки в сумі 17 893,29 доларів США та у відповідності до ч.5 ст.13 Закону № 2473 нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.
17.02.2025 за на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що доводи, викладені в відзиві на позовну заяву не є підставою для відмови в задоволені позову.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований є зареєстрований в установленому законом порядку та перебуває на обліку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. Код основного виду економічної діяльності 47.52 - Роздрiбна торгiвля залiзними виробами, будiвельними матерiалами та санiтарно-технiчними виробами в спецiалiзованих магазинах.
19.10.2022 р. між сторонами було підписано контракт на поставку товару № 220/20 на підставі вищевказаного попереднього контракту, що підтверджується додатком № 1 до вказаного договору.
Згідно п. 3 даної додаткової угоди, враховуючи виконання Сторонами усіх умов контракту на поставку товару № 219/20 від 26 жовтня 2020 р. у повному обсязі, вказаний контракт вважати припиненим (закритим).
Так, на виконання умов контракту від 19.10.2022 № 220/20 ТОВ «ВІЛЛА ВІЧЕНЗА» (Покупець) перерахував кошти ФОП ОСОБА_1 (Продавцю) в сумі 64 762,00 Долар США, а саме:
- згідно Інвойсу / Рахунок - фактура №19/10/22-1 від 19.10.2023 VILLA VICENZA LLC (Покупець) перерахував кошти в сумі 44 405,00 Долар США, які 27.10.2022 надійшли ФОП ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок відкритий в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_1 ;
- згідно Інвойсу / Рахунок - фактура №16/01/20-1 від 16.01.2023 VILLA VICENZA LLC (Покупець) перерахував кошти в сумі 20 357,00 Долар США, які 19.01.2023 надійшли ФОП ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок відкритий в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_1 .
- вироби зі скла: Скляна перегородка в алюмінієвому профілі скло графіт №1 -1 набір, Скляна перегородка в алюмінієвому профілі скло графіт №2 -1набір, Скляна перегородка на ванну скло графіт №3 -1 набір, Скляна перегородка в алюмінієвому профілі скло діамант №4-1 набор;
- Дзеркала скляні без рам: Дзеркальне полотно -1шт, Дзеркальне полотно - 1 шт, Дзеркальне полотно -1 шт, Дзеркало Pebble V -1шт, Дзеркало Око -1шт, Кругле дзеркало (Custom) - 1 шт, Прямокутне дзеркало (Custom) -1шт, Дзеркало Evolution -1шт, Дзеркало Evol;
- Арматура крiплення для використання у будiвлях з недорогоцiнних металiв: Склянi полички -4шт, Постачається в частково розiбраному станi для зручностi транспортування, Торговельна марка : Liberta Країна виробництва: UA Виробник: ТОВ "Виробнича фірма «Ліберта».
В період з 27.08.2024 по 02.09.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова виїзної перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19.10.2022 № 220/20 за період з 19.10.2022 по 27.08.2024.
За результатами перевірки складений акт № 2554/04-36-24-08/ НОМЕР_2 від 09.09.2024.
Перевіркою встановлено порушення ч.2 ст.13 Закону № 2473, при виконанні умов зовнішньоекономічного Контракту від 19.10.2022 № 220/20 за період з 19.10.2022 по 27.08.2024, в частині не надходження валютної виручки в сумі 17 893,29 доларів США та у відповідності до ч.5 ст.13 Закону/ №2473 нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.
Станом на 27.09.2024, за контрактом від 19.10.2022 № 220/20 рахується протермінована дебіторська заборгованість у сумі 17 893,29 доларів США (Детальна інформація про виконання зовнішньоекономічного контракту від 19.10.2022 № 220/20 за період з 19.10.2022 по 27.08.2024.
В додатку надано відомості про виконання зовнішньоекономічного контракту у вартісному відображенні, як у валютному, так і у гривневому еквіваленті, підсумки виконання контракту, зафіксовано сальдо розрахунків за контрактом станом на початок та кінець перевіреного періоду.
Позивачем було подано заперечення на вказаний акт перевірки від 19.09.2024 р., з проханням про його скасування.
Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення в частині застосування штрафних санкцій протиправним та безпідставним, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п. 75.1 ст. 75 ПК України ).
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначено Законом України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII від 21 червня 2018 року, (далі Закон № 2473-VIII).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про валюту і валютні операції», один із принципів валютного регулювання, зокрема, є свобода здійснення валютних операцій, що передбачає: право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн та недопущення неправомірного і необґрунтованого втручання держави у валютні операції (абз. 1,4 цього пункту).
Статтею 13 Закону № 2473-VІІІ , передбачено, що Національний банк України (далі - НБУ) має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону №2473-VIII, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) (ч.5 ст. 13 Закону).
Так, Закон регулює порядок припинення зобов`язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов`язання в інший спосіб, зокрема, відступленням права вимоги.
Статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР (був чинний на момент виконання зовнішньоекономічних контрактів) передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 365 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. При цьому термін реекспорт (реекспорт товарів) означає продаж іноземним суб`єктам господарської діяльності та вивезення за межі України товарів, що були раніше імпортовані на територію України.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.
Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам. Розрахункове та кредитне обслуговування суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснюється на території України банком для зовнішньоекономічної діяльності України та уповноваженими комерційними банківськими та кредитними установами, а також іноземними та міжнародними банками, зареєстрованими у встановленому порядку на території України.
Так, положення Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не містили заборони щодо зміни сторонами умов договору, у тому числі щодо порядку здійснення розрахунків. Відповідно до статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Зазначені норми однозначно вказують на те, що суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності гарантовано свободу підприємницької діяльності, яка здійснюється у порядку та у спосіб, що не заборонені законом.
Відповідно до пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення), затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 року № 7, зі змінами й доповненнями, граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до підпункту 5 пункту 10 розділу III Інструкції №7 банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
В свою чергу, випадки, коли зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається, наведені в статті 602 Цивільного кодексу України, яка не містить обмежень щодо здійснення взаємозаліку у сфері зовнішньоекономічних розрахунків, проте вказує на недопустимість зарахування зустрічних вимог «в інших випадках, встановлених договором або законом».
Аналогічні положення містяться в частині 3 статті 203 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що відповідно до законодавства України одним із способів припинення зобов`язання є зарахування вимог. При цьому, Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» встановлював правила припинення зобов`язань між резидентом і нерезидентом лише шляхом їх виконання. Разом з тим, вказаний Закон не регулював правовідносини щодо порядку припинення зобов`язань між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в інші способи, ніж шляхом виконання, проте не забороняє їх застосування.
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
19.10.2022 р. між сторонами було підписано контракт на поставку товару № 220/20 на підставі вищевказаного попереднього контракту, що підтверджується додатком № 1 до вказаного договору.
Згідно п. 3 даної додаткової угоди, враховуючи виконання Сторонами усіх умов контракту на поставку товару № 219/20 від 26 жовтня 2020 р. у повному обсязі, вказаний контракт вважати припиненим (закритим).
Так, на виконання умов контракту від 19.10.2022 № 220/20 ТОВ «ВІЛЛА ВІЧЕНЗА» (Покупець) перерахував кошти ФОП ОСОБА_1 (Продавцю) в сумі 64 762,00 Долар США.
Суд зазначає, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів, крім тих, що прямо та у винятковій формі заборонені законами України, відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».
Тобто перенесення передплати відбулося не 15.07.2023 р. в момент поставки Товару, а раніше до моменту поставки товару за контрактом № 220/20 від 19.10.2022 р.
Таким чином, перенесення передплати з одного контракту на інший не заборонено, оскільки не суперечить законам України.
Висновок акту перевірки про те, що у контракту від 19.10.2022 р. № 220/20 немає жодного посилання на попередню угоду від 01.09.2021 р. б/н, спростовується додатком № 1, де зазначено про те, що контракт на поставку товару № 220/20 від 19.10.2022 р. укладений на підставі попереднього контракту від 01.09.2021 р.
Суд зауважує, що відповідач не виклав достатніх обґрунтувань, стосовно того, що додаткова угодам до контракту від 19.10.2022 р. № 220/20 не відповідає вимогам п. 5 ст. 203 ЦКУ та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийнято воно з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 4 715,36 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією від 16.01.2025.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в загальній сумі 4 715,36 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 березня 2025 року.

Суддя Е.О. Юрков