Справа № 160/29267/24
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/29267/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. у справі № 160/29267/24
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа: про:Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов /а.с.1-12/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/29267/24 та справу призначено до судового розгляду /а.с.47-48/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач повинен був закінчити виконавчі провадження № 76381649 та № 76381766 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також зазначаючи, що виконавча служба втратила право стягнення суми витрат виконавчого провадження через пропуск строку для подання заяви з грошовими вимогами до боржника згідно ст. 122 Кодексом України з процедур банкрутства, просив суд: - визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №76381649 від 24.10.2024р. щодо примусового виконання постанови №69930512 від 27.09.2022р., які прийнято старшим державним виконавцем Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сищиком О.О. за виконавчим провадженням №69930512, а також всі заходи та рішення, прийняті в межах цього виконавчого провадження; - визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №76381766 від 24.10.2024р. щодо примусового виконання постанови №69930512 від 27.09.2022р., яка видана старшим державним виконавцем Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сищиком О.О. за виконавчим провадженням №69930512, а також всі заходи та рішення, прийняті в межах цього виконавчого провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. у справі №160/29267/24 позовні вимоги задоволені /а.с.50-53/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 29.11.2024р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 02.12.2024р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024р. у справі №160/29267/24 апеляційна скарга Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. у справі № 160/29267/24 була залишена без руху та відповідачу було надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги.

У межах наданого судом строку відповідачем недоліки апеляційної скарги було усунуто та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. у справі № 160/29267/24 та з метою забезпечення апеляційного розгляду вищезазначеної апеляційної скарги з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи № 160/29267/24.

Матеріали справи № 160/29267/24 надійшли до суду апеляційної інстанції 27.12.2024р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025р справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 11.03.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.

Відповідач Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 18.11.2024р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Алістратова О.І. 20.12.2024р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» подала до суду апеляційної інстанції відзив, який зареєстрований судом 23.12.2024р., в якому зазначила, що в апеляційній скарзі відсутнє будь-яке посилання та обґрунтування порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Щодо порушення норм матеріального права рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду є законним та обґрунтованим, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Просила рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у справі, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 5500 грн.

Представник третьої особи - Христян О.М., 25.12.2024р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» подала до суду апеляційної інстанції відзив, який зареєстрований судом 25.12.2024р., у якому посилаючись на те, що суд інстанції зробив правильний висновок про те, що відповідачем звернуто до виконання постанови про стягнення виконавчого збору та визначення мінімального розміру витрат виконавчого провадження після того, як заборгованість у виконавчому провадження визнана погашеною та позивача звільнено від боргу, тому просила рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що 27.09.2022р. постановою старшого державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика О.О. відкрито виконавче провадження № 69930512 з примусового виконання виконавчого листа № 2-175/30/15, виданого 12.01.2016р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 25.06.2007р. в розмірі 1135587грн. 83коп. /а.с. 14/

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2022р. відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено керуючого реструктуризацією боргів.

Постановами старшого державного виконавця Сищика О.О. від 27.09.2022р. у виконавчому провадженні № 69930512 було стягнуто виконавчий збір у розмірі 113558грн. 78коп. та визначений розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 269грн. /а.с. 15,16/.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023р. №904/421/22 ОСОБА_1 визнано банкрутом, введено відносно позивача процедуру погашення боргів та призначено керуючого реалізацією майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2024р. затверджено звіт керуючого реалізацією майна боржника, завершено процедуру погашення боргів фізичної особи, припинено повноваження керуючого реалізацією майна та закрито провадження у справі 904/421/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 / а.с. 17-20/

Окрім того, за результатами попереднього засідання до реєстру вимог кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 внесено лише кредитора ОСОБА_2 , а вимоги, які не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними, крім випадків, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. Вимоги кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Позивача звільнено від боргів, окрім боргів з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати аліментів, виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Такі вимоги, що не були повністю погашені у справі про неплатоспроможність, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність у непогашеній частині.

09.07.2024р. позивач звернувся до виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження №69930512.

17.07.2024р. державним виконавцем була складена вимога до АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої витребувано інформацію щодо виконання боржником вимог виконавчого листа № 2-175/30/15 від 12.01.2016р.

Листом від 04.10.2024р. АТ КБ «ПриватБанк» повідомила державного виконавця про списання заборгованості ОСОБА_1 на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2024р. та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» банк просив закінчити виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості, застосувавши норми, передбачені п. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою від 23.10.2024р. виконавче провадження № 69930512 закінчено у зв`язку з надходженням заяви стягувача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а постанови від 27.09.2022р. про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження виділено в окреме провадження.

24.10.2024р. позивачем подана заява до виконавчої служби про скасування вжитих під час примусового виконання рішення заходів за виконавчим провадженням № 69930512.

24.10.2024р. заступником начальника відділу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Сищиком О.О. були відкриті два виконавчі провадження № 76381766 з примусового виконання постанови № 69930512 від 27.09.2022р. про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 269грн. 00коп. та №76381649 з примусового виконання постанови № 69930512 від 27.09.2022р. про стягнення виконавчого збору в розмірі 113558грн. 78коп.

31.10.2024р. у виконавчому провадженні були винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №76381766 та №76381649.

31.10.2024р. постановою заступника начальника відділу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика О.О. було об`єднано виконавчі провадження №76381649 та №76381766 у зведене виконавче провадження №76435828, накладений арешт на кошти та майно позивача, винесена постанова про розшук майна.

Вищезазначені постанови відповідача є предметом оскарження у цій адміністративній справі, і спірні відносини, що виникли між сторонами у справі врегульовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII)

Відповідно до ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, в тому числі засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 18 вищезазначеного закону виконавець зобов`язаний: - вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії ( ч. 1 цієї статі); - здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом ( ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ст. 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються, між іншим, з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Положеннями ст. 27 Закону № 1404-VIII врегульовано питання виконавчого збору, який є збором, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та визначено, що виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України, у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Положеннями ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено перелік підстав за наявності яких виконавчий збір не стягується

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до п.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року (далі Інструкція) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Пунктом 2 Інструкції встановлено, що мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду, на підставі якого був виданий виконавчий лист № 2-175/30/15, було відкрито 27.09.2022р., вже після відкриття 10.05.2022р. Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та введення процедури реструктуризації боргів, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, і вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк, а тому вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що державним виконавцем не було вчинено реальних дій щодо стягнення на користь банку заборгованості, а сама заборгованість, як зазначає у своєму листі банк, є списаною, і позивач звільнений від цієї заборгованості, а тому у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, які визначені у спірних постановах, а отже, постанови від 31.10.2024р. не відповідають вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та підлягають скасуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. у справі № 160/29267/24 відсутні.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 18.11.2024р. залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо вирішення порушеного у письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним під час розгляду цієї справи судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, використовуються:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства колегія суддів вважає, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, оскільки при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Також при вирішенні заяви позивача необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини з розв`язання питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», у яких зроблено висновок, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює вирішення питання розподілу понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу, яка пов`язана із розглядом певної адміністративної справи, дає можливість зробити про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами, і при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Позивачем на підтвердження та обґрунтування розміру понесених ним під час розгляду справи судом апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. надано угоду про надання правничої допомоги від 16.12.2024р. та акт приймання-передачі від 19.12.2024р., і саме таку суму позивач просить стягнути з відповідача у справі у письмовому відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, колегія суддів вирішуючи заяву позивача про компенсацію понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, яка пов`язана із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції з урахуванням положень ст. ст. 134,139 КАС України виходячи з складності цієї справи, обсягу та змісту наданих адвокатом послуг під час апеляційного розгляду цієї справи, з урахуванням їхньої дійсності та необхідності, та з огляду на те, що основний обсяг робіт з правничої допомоги було надано позивачу адвокатом під час підготовки адміністративного позову та розгляду справи судом першої інстанції, вважає за необхідне заяву позивача задовольнити частково та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача витрати з надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 1000 грн., а у задоволенні іншої частини заяви відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. у справі №160/29267/24 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) витрати з надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 1000 грн.

У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 24.03.2025р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова