Справа № 240/13263/22
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/13263/22

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 » зі здійсненням відповідного запису у службовій картці військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 за травень 2022 року в частині позбавлення підполковника ОСОБА_1 премії за травень 2022 року з нарахуванням і виплатою військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 невиплаченої премії за травень 2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 № 34 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та попереджено про неповну службову відповідність. В свою чергу, вказаний незаконний наказ потягнув за собою прийняття наказу командиром військової частини про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 за травень 2022 року в частині позбавлення підполковника ОСОБА_1 премії за травень 2022 року, що призвело до порушення його прав на отримання належного грошового забезпечення. Вказує, що під час притягнення його до дисциплінарної відповідальності не було дотримано норм щодо порядку проведення службового розслідування та порядку застосування дисциплінарного стягнення, позивача про притягнення до дисциплінарної відповідальності не було повідомлено належним чином. Також позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача додаткових доказів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Від Військової частини НОМЕР_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. В обґрунтування зазначено, що службове розслідування командир військової частини НОМЕР_1 не призначав, в зв`язку з тим, що 20 травня 2022 року особисто встановив факт порушення отриманого наказу позивачем. Помилкове посилання на статтю 68 Дисциплінарного статуту ЗС України допущене в зв`язку з використанням друкованого примірника Статутів ЗС України та неможливості в умовах перебування в районі виконання завдань корегування змісту Дисциплінарного статуту ЗС України з використанням інтернет ресурсу (оновленої версії статуту). Проте на даний час аналогічний зміст має стаття 45 Дисциплінарного статуту ЗС України, що підтверджує правомірність прийнятого в наказі № 34 від 22.05.2022 року правового рішення відносно Позивача. Вказує, що підполковник ОСОБА_1 допустив дисциплінарний проступок - порушення отриманого усного наказу командира військової частини НОМЕР_1 , за що притягнутий до дисциплінарної відповідальності рішенням командира військової частини НОМЕР_1 . В умовах перебування Позивача у відрядженні на значній віддаленості та з метою недопущення поширення відомостей про притягнення його до дисциплінарної відповідальності при пересиланні документів до іншої військової частини, рішення про повідомлення Позивача через його особистий месенджер було обґрунтованим і не суперечило жодному правочину.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вказує наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2022 № 101 ОСОБА_1 був відряджений до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2022 №160 термін відрядження було продовжено на 10 діб.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та попереджено про неповну службову відповідність.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 №124 «Про виплату надбавки, щомісячної премії та додаткової винагороди військовослужбовцям частини за травень 2022 року» підполковника ОСОБА_1 позбавлено премії за травень 2022 року.

Позивач, вважаючи оскаржувані накази протиправними, а свої права та інтереси порушеними звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Дисциплінарний статут №551-XIV визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно з вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до ст.3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з вимогами пункту 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно з приписами пункту 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 54 Дисциплінарного статут ЗСУ, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статут ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Щодо не проведення службового розслідування, суд зазначає, що приписами статті 84 Закону України Про дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 №551-XIV, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Тобто з наведеної норми вбачається, що проведення службового розслідування не є обов`язковою підставою для накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та є правом, а не обов`язком командира військової частини.

Аналогічна правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.06.2018 у справі №822/2446/17.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, службове розслідування за фактом невиконання усного наказу командира військової частини ОСОБА_1 не призначалось.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Статтею 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Згідно зі статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до статей 110-111 Дисциплінарного статут ЗСУ, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Тобто, у разі незгоди військовослужбовця з рішенням про притягнення до дисциплінарного стягнення він має право його оскаржити.

Верховний Суд в постанові по справі №813/1021/17 від 19.02.2020 висловив правову позицію відповідно до якої підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ході розгляду адміністративної справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 №34 за невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та попереджено про неповну службову відповідність.

Також, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 №124 «Про виплату надбавки, щомісячної премії та додаткової винагороди військовослужбовцям частини за травень 2022 року» підполковника ОСОБА_1 позбавлено премії за травень 2022 року.

Суд зазначає, що оскільки позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 03.02.2021 у справі № 817/1071/16.

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 22 червня 2023 року у справі №380/12332/20, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Разом із тим, суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про фіксування факту невиконання наказу командира військової частини, а отже, доводи військової частини НОМЕР_1 ґрунтуються на припущеннях.

Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що командир військової частини 20 травня 2022 року особисто встановив факт порушення отриманого наказу позивачем, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невиконання позивачем вказаного наказу.

Водночас, інших пояснень або інформації щодо підстав застосування дисциплінарного стягнення матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Утім, як встановлено судом, службове розслідування у даному випадку не проводилося, тоді як відповідач, у свою чергу, не надав належних й допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Як встановлено із наказу від 22.05.2022 №34, відповідно до статті 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України позивача попереджено про неповну службову відповідність.

Суд зазначає, що статтю 68 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, на яку посилається відповідач в оскаржуваному наказі, виключено на підставі Закону № 205-IX від 17.10.2019.

Суд критично розцінює пояснення відповідача що помилкове посилання на статтю 68 Дисциплінарного статуту ЗС України допущене в зв`язку з використанням друкованого примірника Статутів ЗС України та неможливості в умовах перебування в районі виконання завдань корегування змісту Дисциплінарного статуту ЗС України з використанням інтернет ресурсу, оскільки вказана норма виключена ще з 17.10.2019, а приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідачем при визначенні порушених позивачем норм не дотримано принципу юридичної визначеності.

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування).

Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019) [2].

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що посилання на норми статей, які містять загальні визначення позбавляє позивача можливості зрозуміти за що саме він має нести відповідальність та як не допустити аналогічних ситуацій у майбутньому.

З приводу дотримання військовою частиною НОМЕР_1 вимог щодо ознайомлення позивача із наказом від 22.05.2022 №34, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи суд встановив, що під підпис, військова частина НОМЕР_1 не ознайомила позивача із наказом від 22.05.2022 №34. В свою чергу, з матеріалами справи вбачається та підтверджується самим позивачем у тексті позовної заяви, що оскаржуваний наказ був надісланий ОСОБА_1 у месенджері на його мобільний номер телефону.

Суд погоджується з доводами позивача, що вказаний спосіб ознайомлення військовослужбовця з наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності нормами чинного законодавства не передбачений.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не було встановлено належним чином обставини вчиненого дисциплінарного проступку, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку.

Тобто, відповідачем не вжито усіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності його дій.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних та підтверджуючих його позицію, доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Відтак наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 №34 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 »" є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.05.2020 у справі № 815/3383/17 (про обов`язковість отримання пояснень (скарг, пропозицій) в особи, стосовно якого проводиться службове розслідування), у постанові від 25.07.2018 у справі № 813/1953/17 та у постанові від 07.07.2020 року у справі № 120/915/19-а (в наказі про результати службового розслідування повинно бути зазначено, які саме дії (бездіяльність) військовослужбовця стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності) та у постанові від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18 (обставини вчиненого правопорушення повинні бути підтверджені належними доказами).

Відповідно до ст. 106 Дисциплінарного статуту усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Відтак вимога про здійснення відповідно запису у службовій картці позивача розцінюються судом як похідна від вимоги про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, а тому також підлягає задоволенню задля повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, порушених відповідачем у спірних правовідносинах.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 за травень 2022 року в частині позбавлення підполковника ОСОБА_1 премії за травень 2022 року , то суд зазначає таке.

Виплата премії військовослужбовцям є складовою грошового забезпечення та здійснюється відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі Наказ № 260).

Відповідно до пункту 1 розділу XVI Наказу № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Абзацом 2 пункту 4 розділу XVI Наказу № 260 передбачено, що при порушенні військової дисципліни військовослужбовцями під час виконання ними службових обов`язків, незадовільному виконанні службових обов`язків, виплата щомісячної премії здійснюється в таких розмірах у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "сувора догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму від чотирьох до семи прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що позбавлення військовослужбовців премій/додаткових винагород ставиться у залежність від скоєння ними дисциплінарних правопорушень та/або накладення дисциплінарних стягнень.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що за травень 2022 року позивачу не було нараховано та виплачено премію у повному обсязі у зв`язку з прийняттям спірного наказу.

Відтак, оскільки позбавлення позивача премії за вказаний період є прямим наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності, але відповідний наказ визнається судом протиправним, позивач має право на отримання невиплаченої йому у травні 2022 року премії у повному розмірі.

Отже, в цій частині адміністративний позов також слід задовольнити.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, під час розгляду справи не довели правомірності винесення оскаржуваних наказів від 22.05.2022 №34 та від 01.06.2022 №124, а також не надали належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 194, 242-246, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказів - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 » із здійсненням відповідного запису у службовій картці військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 за травень 2022 року в частині позбавлення підполковника ОСОБА_1 премії за травень 2022 року з нарахуванням і виплатою військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 невиплаченої премії за травень 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

24.03.25