Справа № 280/11474/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 березня 2025 року Справа № 280/11474/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішенняГоловного управління ДПС у Запорізькій області від 16 серпня 2024 року №0-0827-UA0082704;

- Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення

Головного управління ДПС у Запорізькій області від 16 серпня 2024 року №0720388 -2409-0827-UA0082704.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до договору купівлі продажу квартири від 04.04.2018 року позивач придбала у власність житлове приміщення квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 142,08 кв.м., житлова площа 96,3 кв.м.. У відповідності до умов зазначеного договору, позивачу належить на праві власності ? квартири. Договір купівлі продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. та зареєстрований в реєстрі за №606. У відповідності до свідоцтва №3705 від 01.12.1995 р., позивачу на праві спільної сумісної власності належить частина житлового приміщення, а саме квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Співвласниками зазначеної квартири є ще три особи, про що свідчить копія свідоцтва та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які додаються до матеріалів справи. Внаслідок викладеного, відповідачем при винесенні оскаржуваних ППР здійснено арифметичну помилку, яка впливає на вірність розрахунку та як наслідок на законній оскаржуваних ППР. В даному випадку у оскаржуваних ППР відповідачем здійснено невірний розрахунок без урахування Рішення міської ради м. Запоріжжя №5 від 28.01.2015 про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та №30 від 26.02.2016, якими встановлено нульову ставку податку для квартир площа яких не перевищує 120 кв. метрів. Крім того, відповідачем в оскаржуваних ППР в розділі 7 розрахункової таблиці, здійснено визначення сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості або їх часток кв.м., оскільки позивачу на праві власності належить лише частка квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . З цих підстав позивач вважає оскаржуване рішення протиправним. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

27 грудня 2024 року представником відповідача до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що при прийнятті рішень, з питань місцевих податків та зборів, у тому числі податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки органам місцевого самоврядування слід керуватись правилами, встановленими ПКУ. Відповідно до бази даних ІКС «Податковий блок» за громадянкою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковуються об`єкти житлової нерухомості, розташовані за адресою: квартира, АДРЕСА_2 , загальна площа 67,35м2 (форма власності приватна спільна сумісна); - квартира, АДРЕСА_1 , загальна площа 142,80м2 (частка власності ? - 71,40 м2). База оподаткування становить 138,75 м2. Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023, застосовано пільгу у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 м2. Згідно підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПКУ, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення- рішення вважається скасованим (відкликаним). З огляду на вказане, оскаржуване в даній справі повідомлення-рішення відповідає вимогам діючого законодавства та підлягає сплаті в повному обсязі. В?? ??? i ! ` ? I ` ` ? ??

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

У відповідності до договору купівлі продажу квартири від 04.04.2018 року позивач та ОСОБА_2 придбали в рівних частках у власність житлове приміщення квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 142,08 кв.м., житлова площа 96,3 кв.м. Договір купівлі продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. та зареєстрований в реєстрі за №606 (а.с. 11-13).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119674852 від 04.04.2018, ОСОБА_1 належить ? частка вищевказаної квартири (а.с. 13 зворотній бік).

У відповідності до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 01.12.1995, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 67,35 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 14)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225559623 від 2.09.2020, ОСОБА_1 належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільній сумісній власності (а.с. 14 зворотній бік).

ГУ ДПС у Запорізькій області було сформовано податкові повідомлення рішення, яким ОСОБА_1 визначено зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, а саме: №0-0827-UA0082704 від 16.08.2024 на суму 2715,13 грн. та №0-0827-UA0082704 на суму 2561,12 грн. від 16.08.2024, які разом з податковим розрахунком відправлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Лист повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Згідно з пункт 10.1 статті 10 ПК України (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Приписами пункту 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За приписами підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

У відповідності до пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій та військово-цивільних адміністрацій щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3. прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5 статті 12 ПК України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Підстави, порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК України.

Так, згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 та підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Аналізуючи вищенаведені норми чинного податкового законодавства, можна дійти висновку, що повноваження щодо встановлення ставок місцевих податків, зокрема, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, а також пільг зі сплати наведеного податку, належать сільським, селищним, міським радам, радам об`єднаних територіальних громад.

Рішенням Запорізької міської ради від 28 січня 2015 року № 5 «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» затверджено "Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)" (далі - Положення).

До вказаного Положення вносились зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30 червня 2015 року за №5, від 26 лютого 2016 року за №30, від 25 серпня 2016 року за №50, від 21 грудня 2016 року за №49, від 26 квітня 2017 року за №51, від 27 травня 2020 за №49.

Пунктом 2.4. Положення врегульовані питання застосування пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту 2.4.1. пункту 2.4 Положення (зі змінами, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б)для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Абзацами 1-6 підпункту 2.4.2 пункту 2.4 Положення визначено, що міська рада встановлює пільги з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Підприємства, установи та організації, яким відповідно до законодавства України присвоєно ознаку неприбутковості, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями), звільняються від нарахування та сплати податку з об`єктів житлової нерухомості.

Пільги з податку, що сплачується на території міста з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на:

- об`єкт/об`єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої цим рішенням;

- об`єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Пункт 2.5 Положення визначає розмір ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, відповідно до підпункту 2.5.2 пункту 2.5 Положення, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, починаючи з 1 січня 2017 року становить 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:

- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів;

- будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. метрів;

- різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв. метрів.

Отже, органом місцевого самоврядування в межах наданих повноважень встановлено нульову ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста Запоріжжі щодо об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі у 2023 році, зокрема, для квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів.

При цьому, також встановлено пільгу зі сплати податку (неоподатковувану площу), на яку зменшується база оподаткування податком, які, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Суд звертає увагу, що за законодавчому рівні поняття нульова ставка податку на нерухоме майно та пільга зі сплати податку( тобто неоподатковувана площа, на яку зменшується база оподаткування податком) є різними, і нульова ставка податку діє лише у разі, якщо загальна площа не перевищує встановлених розмірів ( в зазначеному вище Положенні 120 кв.м), у разі коли площа є більшою то нульова ставка податку не застосовується, однак у разі, якщо площа для квартири/квартир незалежно від їх кількості перевищує, то застосовується пільга у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв.м, а ставка податку 1%, як передбачено Положенням.

Водночас, у випадку, якщо загальна площа об`єктів оподаткування перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, пільга з податку не надається.

Отже, Положенням встановлено нульову ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста Запоріжжі щодо об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі у 2023 році, зокрема, для квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 м.кв.

Судом встановлено, що у власності позивача перебуває ? частки квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 142,08 кв.м. Відповідно позивачці належить на праві спільної часткової власності ? частка цієї квартири, що дорівнює 71,40 м.кв.

Крім того, позивачу, а також на праві спільної сумісної власності ще трьом співвласникам належить квартира за адресою: належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 67,35 кв.м.

Вказана вище квартира приватизована зазначеними особами відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб надає підпункт 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено наступне: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Аналізуючи наведену норму, суд зауважує, що якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, то в такому випадку платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Таким чином, квартира загальною площею 67,35 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у спільній сумісній власності позивача та що трьої осіб та є такою, що не поділена в натурі, а відтак у цьому випадку платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за такий об`єкт житлової нерухомості у межах встановленої Податковим кодексом України бази оподаткування (з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв. м.) відповідно до вимог підпункту «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України повинен бути один з її власників, визначений за їх згодою.

Слід зазначити, що позивачем не надано до суду та контролюючому органу жодного документа, який би свідчив про поділ спільної сумісної власності в натурі чи виділення його часток.

Суд зазначає, що ненадання відповідачу заяви про визначення за їх згодою платника податку на нерухомість не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати суми податку.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Крім того, частиною третьою цієї статті передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Статтею 364 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд звертає увагу, що позивач не подав ні до контролюючого органу, ні до суду відповідного письмового нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі частки з Квартири. Більше того, відповідні відомості (виділ частки Квартири) повинні бути відображені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дані якого є офіційними, та якими податковий орган зобов`язаний керуватися при визначенні сум податку, а також у правовстановлюючих документах на Кватиру, чого у спірному випадку позивач жодними належними та допустимими доказами не довів.

Суд вкотре наголошує, що позивач та інші співвласники зазначеного об`єкта нерухомого майна не визначились хто з них має сплачувати податок на нерухоме майно, що перебуває у спільній сумісній власності, не подавали відповідну заяву до контролюючого органу. За таких обставин, відповідач вправі визначити платником податку одного з співвласників з метою забезпечення сплати податку до бюджету.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення власників квартири до податкового органу із заявою про визначення платника податку за вказаний об`єкт житлової нерухомості, то відповідач правомірно визначив таким позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно на квартиру податковий орган визначив лише одному з власників Квартири у межах встановленої Податковим кодексом України бази оподаткування (з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв. м.), що повністю відповідає вимогам підпункту «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відповідачем під час нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за даними об`єктами нерухомості за 2023 рік застосовано пільгу у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв.м, що суд вважає вірним, так як загальна площа квартир, що належать позивачу перевищує 120 кв.м. Ставка податку відповідно до розрахунку 1%, що не є спірним.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що відповідачем вірно розрахований податок, оскільки застосовано пільгу у вигляді зменшення бази оподаткування, що дорівнює 60 кв.м.

У зв`язку з наведеним, суд погоджується з розрахунком контролюючого органу.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов виснвоку про відмову у задоволенні позову, судові витрати не підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Стрельнікова