Справа № 120/940/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 р. Справа № 120/940/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2025 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вінницької обласної медико-соціальної комісії № 1 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 31.07.2024 про невизнання позивачки особою з інвалідністю (відмови у визначенні групи інвалідності) та зобов`язання відповідача прийняти рішення про підтвердження позивачці інвалідності третьої групи.

Ухвалою суду від 28.01.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча копія ухвали від 28.01.2025 була доставлена до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" 28.01.2025, що підтверджується довідкою, складеною відповідальним працівником суду.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За нормами ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені позивачкою доводи, суд встановив, що з 25.01.2011 до 01.02.2024, з періодичними переоглядами, Козятинською міжрайонною МСЕК позивачка визнавалася особою з інвалідністю третьої групи внаслідок загального захворювання.

У лютому 2024 року позивачку було скеровано на черговий переогляд до Вінницької травматологічної МСЕК. 26.02.2024 відповідна комісія дійшла висновку, що наявна патологія та ступінь функціональних порушень не дають підстав для встановлення інвалідності. Це рішення 03.04.2024 підтвердила Вінницька обласна МСЕК № 2 після поданого позивачкою оскарження.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивачка неодноразово зверталася на "гарячу лінію" МОЗ зі скаргами. Після обстеження у НДІ РОІ з 25 квітня до 8 травня 2024 року розширений склад Вінницької обласної МСЕК № 1 без запрошення та участі позивачки провів засідання 31.07.2024, на якому було винесено відповідне рішення № 1 від 31.07.2024. 09.08.2024 позивачці було видано довідку про невизнання інвалідності, яка підтвердила попередні рішення.

Позивачка із зазначеним рішенням щодо відмови у визнанні її особою з інвалідністю не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам на момент їх виникнення та існування, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 № 2961-IV.

За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, особа з інвалідністю ? повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність ? міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; втрата здоров`я ? наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя; медико-соціальна експертиза ? встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей ? лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Згідно з ч. 8 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Згідно ч. 9 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", медико-соціальні експертні комісії:

встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації;

складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;

вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів;

забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні;

вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 затверджене Положення про медико-соціальну експертизу, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі ? особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Згідно з пунктом 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі ? комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії:

1) загального профілю;

2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Пенсійного фонду України, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники органів державної служби зайнятості та у разі потреби ? працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Порядок участі представників органів державної служби зайнятості та інших працівників соціальної сфери затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики.

Згідно з підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Відповідно до пункту 14 Положення про медико-соціальну експертизу комісії мають право:

одержувати від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і виду їх діяльності відомості, необхідні для роботи комісій;

направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, до лікувально-профілактичних закладів для проведення огляду з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування;

відвідувати в установленому порядку підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і виду їх діяльності, обстежувати робочі місця, виробничі та службові приміщення, ознайомлюватися із звітами, статистичними та іншими матеріалами з питань, що належать до компетенції комісій;

подавати державним органам необхідні матеріали для вжиття щодо посадових осіб підприємств, установ та організацій, що порушують права осіб з інвалідністю, заходів впливу;

допускати за письмовою заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, довірену особу на засідання комісії.

Відповідно до пункту 15 Положення про медико-соціальну експертизу, комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 18 Положення про медико-соціальну експертизу відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Голова комісії або керівник закладу охорони здоров`я у разі виявлення фактів зловживання службовим становищем, службового підроблення або службової недбалості під час направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності інформують у триденний строк про це правоохоронні органи.

Пунктом 19 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

За пунктом 20 Положення про медико-соціальну експертизу Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1295/20033, затверджена Інструкція про встановлення груп інвалідності (далі ? Інструкція № 561).

Як визначено пунктом 1.4 цієї Інструкції, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції № 561 фахівці медико-соціальних експертних комісій (далі ? МСЕК) зобов`язані ознайомити особу (законного представника) з порядком, умовами та критеріями встановлення інвалідності, а також надавати роз`яснення з інших питань, що пов`язані з встановленням групи інвалідності, на вимогу особи (законного представника) або у разі її незгоди з рішенням МСЕК.

Згідно з пунктами 1.6, 1.8 Інструкції № 561 документи, що використовуються для визначення причинного зв`язку інвалідності, подаються в оригіналі або копії, засвідчені в установленому законодавством порядку.

Хворого, якого направляють на МСЕК уперше, представляє голова лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу.

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції № 561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Пунктами 2.3-2.5 Інструкції № 561 передбачено, що критерії встановлення інвалідності визначаються пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 1317-2009-п. Причини інвалідності встановлюються згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 1317-2009-п. Повторний огляд інвалідів проводиться згідно з пунктом 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 1317-2009-п.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 затверджене Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз ? протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Згідно з пунктом 7 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, комісія проводить огляд тимчасово непрацездатної особи, що звернулася для проведення медико-соціальної експертизи, протягом п`яти робочих днів з дня надходження направлення лікарсько-консультативної комісії та приймає рішення про наявність чи відсутність інвалідності.

За наявності підстав для заочного проведення медико-соціальної експертизи, визначених у пункті 5 цього Положення, комісія проводить експертизу протягом трьох робочих днів з дня надходження направлення лікарсько-консультативної комісії.

Якщо комісія не прийняла рішення про продовження строку тимчасової непрацездатності, листок непрацездатності закривається датою проведення огляду.

За змістом пункту 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один-три роки.

Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 27 визначені підстави для встановлення I, II чи III групи інвалідності.

Зокрема, підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Пунктом 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності передбачено, що у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення комісії також може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку, що передбачено пунктом 25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Предметом оскарження у цій справі є рішення № 1 від 31.07.2024, на підставі якого 09.08.2024 позивачці було видано довідку про невизнання її особою з інвалідністю.

Відповідно до пунктів 17-18 Положення про медико-соціальну експертизу та пункту 1.4 Інструкції № 561 медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Тобто медичне обстеження проводиться та діагноз встановлюється медичними закладами, в яких особи проходять чи перебувають на лікуванні.

Зокрема, за нормами пункту 14 Положення про медико-соціальну експертизу, комісії мають право направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, до лікувально-профілактичних закладів для проведення огляду з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.10 Інструкції № 561, при огляді у МСЕК проводяться:

вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи;

опитування хворого;

об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Як можна побачити з довідки № 275 від 20.09.2024, позивачці встановлений діагноз КП "Калинівський міський центр ПМСД" ? радикулопатія L5-S1 корінців, більше праворуч обумовлено килами м/х дисків L4-L5-S1 на тлі дегенеративної хвороби хребта у вигляді парезу правої стопи, помірно виражений стійкий часто рецидувуючий больовий синдром, виражений м`язово-тонічний компонент, стадія загострення, порушення функції тазових органів по типу нетримання сечі, чкі змінюються імперативними позивами з порушенням статико-динамічної функції хребта (ходи, стояння). ХІГМ з ХПМК У ВББ, обумовлено шийним нестабільним остеохондрозом хребта, ротаційним підвивихом С1 хребця у вигляді помірно вираженого, стійкого цефалічного, поміпного вести було-атактичного, це ребро-астенічного синдромів, гіпертонічна хвороба II ст, ст 2, риз 3, синусова тахікардія, аліментарно-екзогенне ожиріння ІІ ст. ДНЗ І ст., хронічний гастродуоденіт, ремісія, інтрамуральна лейоміома матки, ендоментіоз матки.

Згідно з виписками із медичних карт № 2421, № 5856, № 2831, № 4396, № 1975, № 1978, № 1541, № 3187, № 3912, № 3774 та № 3172/401 вищезазначені діагнози ОСОБА_1 підтверджено.

З 25.01.2011 до 01.02.2024 позивачка визнавалася особою з інвалідністю третьої групи внаслідок загального захворювання, проходила регулярні переогляди, які підтверджували наявність у неї стійких функціональних порушень.

У лютому 2024 року позивачка була направлена на черговий переогляд, за результатами якого їй було відмовлено у встановленні інвалідності, що згодом підтвердили інші комісії, у тому числі Вінницька обласна МСЕК № 1 у складі розширеного засідання.

Разом з тим відповідач не довів, що з моменту попереднього огляду у позивачки відбулося покращення стану здоров`я або зникли підстави для встановлення інвалідності. У матеріалах справи відсутні будь-які медичні дані, які б підтверджували зменшення ступеня функціональних порушень, що раніше були підставою для визнання її особою з інвалідністю третьої групи. Натомість надана позивачкою медична документація свідчить про наявність у неї численних хронічних захворювань та порушень, які не лише не зникли, а залишаються такими ж, що й в попередні роки, коли інвалідність їй встановлювалась.

Суд очікував на обґрунтовані пояснення відповідача щодо наведених вище тверджень позовної заяви з посиланням на докази та медичні дані, які б могли б підтвердити правомірність оскаржуваного рішення. Утім, відповідач відзиву на позов не подав, доводів позивачки не спростував та не довів відсутність у неї стійких обмежень життєдіяльності, які б давали достатні підстави для визнання її особою з інвалідністю.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що рішення Вінницької обласної МСЕК № 1 від 31.07.2024 було ухвалене з порушенням процедури, передбаченої чинним законодавством, а саме без участі позивачки, що суперечить Положенню про медико-соціальну експертизу та Інструкції про встановлення груп інвалідності, які вимагають проведення комплексної оцінки стану здоров`я особи, включаючи безпосередній огляд, вивчення медичної документації, опитування та використання інших діагностичних методів.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги факт неподання відзиву, суд доходить висновку, що рішення відповідача про відмову у встановленні позивачці третьої групи інвалідності підлягає скасуванню як таке, що є передчасним, не ґрунтується на належних та переконливих даних і прийняте з порушенням визначеної законом процедури.

Визначаючись щодо способу захисту порушених прав та інтересів позивачки у спірних правовідносинах, суд враховує, що у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка висновку МСЕК, а також стану здоров`я особи виходить за рамки необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК у допустимих межах на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 240/7133/19, від 25.09.2018 у справі № 804/800/16 та від 26.09.2018 у справі № 817/820/16, від 30.11.2020 у справі № 200/14695/19-а.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами, визначеними статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини, доводи позивачки та неподання відповідачем відзиву, суд приходить до переклонання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а саме скасувати оскаржуване рішення Вінницької обласної МСЕК № 1 від 31.07.2024 про невизнання позивачки особою з інвалідністю (відмови у визначенні групи інвалідності) та відповідача провести повторну медико-соціальну експертизу позивачки з урахуванням зроблених судом висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас позивачці присуджується вся сума сплаченого нею судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд визнав порушення її законних прав внаслідок неправомірних рішень та дій суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд враховує, що позов містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але задовольняються судом. Тому розмір компенсації судових витрат позивача на сплату судового збору у цьому разі визначається виходячи із кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 31.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у визначенні групи нвалідності.

Зобов`язати Вінницьку обласну медико-соціальну експертну комісію № 1 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи провести повторну медико-соціальну експертизу щодо ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Вінницька обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: вул. Театральна, 14, м. Вінниця, 21050).

Повний текст рішення суду складено 25.03.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович