Справа № 949/55/25
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №949/55/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа на стороні відповідача: поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області старшого сержанта поліції Олексійовець Іван Федорович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду та просить визнати протиправною і скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3753898, яка винесена поліцейським відділення поліції № 1 (м.Дубровиця) Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшим сержантом поліції Олексійовцем Іваном Федоровичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1119,00 грн., а також закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 29 грудня 2024 року поліцейським відділення поліції № 1 (м.Дубовиця) Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшим сержантом поліції Олексійовцем Іваном Федоровичем винесено постанову серії ЕНА № 3753898 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, упередженою, та такою, що винесена з грубим порушенням норм КУпАП.

Позивач має довічно першу групу інвалідності та потребує стороннього догляду. Пересувається він виключно за допомогою інвалідного візка (коляски) або належним йому автомобілем, обладнаним ручним керуванням, про що також зазначено у п. 12 його посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

29 грудня 2024 року він керував належним йому транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Mercedes-Benz Е 270 CDI», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ручним керуванням.

Перед виїздом з дому, позивач, як і завжди, переконався шляхом зовнішнього огляду у технічній справності всіх зовнішніх освітлювальних приладів, в тому числі у справності освітлення номерного знаку. В цей же день орієнтовно о 17 год. 20 хв. він був зупинений працівником поліції по вул. Воробинська в м.Дубровиця Сарненського району Рівненської області. Працівник поліції йому повідомив, що на його автомобілі не освітлюється номерний знак. Однак, внаслідок того, що позивач не має можливості самостійно пересуватися, він не міг без сторонньої допомоги вийти з транспортного засобу і пересвідчитися в тому, що номерний знак його автомобіля не освітлюється. Поліцейському з наданих ним пояснень, документів, таблички на транспортному засобі «Водій з інвалідністю», видимих елементів ручного управління було відомо про наявність у нього інвалідності, через яку він не може самостійно пересуватися. Проте, незважаючи на це, поліцейський не запропонував і не надав йому допомоги у тому, щоб вийти з транспортного засобу і переконатись у несправності освітлення номерного знаку, але найголовніше - поліцейський не надав йому жодних доказів, які підтверджують, що на його транспортному засобі не освітлюється певний номерний знак. Про несправність освітлення номерного знаку, що могла виникнути з різних технічних причин під час руху транспортного засобу позивачу відомо не було і під час руху, він не зміг би без сторонньої допомоги самостійно виявити таку несправність. При цьому, поліцейський принципово не надав можливості проїхати для усунення такої технічної несправності до найближчого місця ремонту, передчасно виніс відносно нього вищевказану постанову, зазначивши у ній, що він керував транспортним засобом з номерним знаком, який був неосвітленим в темну пору доби.

В даному випадку поліцейський, діючи упереджено, з порушенням законодавства, не враховував фізичні обмеження позивача, а тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

До початку розгляду справи від позивача надійшла заява, у якій позовні вимоги він підтримує та просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив (а.с.57).

У встановлений ухвалою суду від 09 січня 2025 року строк, від представника відповідача відзиву чи інших доказів, що підтверджують заперечення проти позову не подано.

Від представника ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Олега Сидоришина надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що 29 грудня 2024 року по вул. Воробинська, в м.Дубровиця Сарненського району Рівненської області, позивач керував автомобілем «Mercedes-Benz Е 270 CDI», д.н.з НОМЕР_2 з номерним знаком, який був неосвітлений в темну пору доби, чим порушив п.2.9. «в». ПДР України. Того ж дня, відносно позивача було проведено розгляд справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, роз`яснено права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, заслухано його пояснення по факту вчиненого останнім правопорушення. Після чого, відносно нього було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3753898 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП. З цих підстав вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. При цьому, зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

До початку розгляду справи від третьої особи надійшла заява, у якій просить розглянути справу без його участі, відзив на позовну заяву підтримує, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 грудня 2024 року поліцейським відділення поліції № 1 (м.Дубровиця) Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшим сержантом поліції Олексійовцем Іваном Федоровичем, відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 3753898, відповідно до якої 29 грудня 2024 року о 17-24 год. по вул. Воробинська, в м. Дубровиця Сарненського району Рівненської області, позивач, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Е 270 CDI», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , номерний знак якого був неосвітлений в темну пору доби, чим порушив вимоги п.2.9. «в» ПДР України. Вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 гривень (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за правовідносинами, що виникли між сторонами, є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідальність за вказане правопорушення настає за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Позивачу інкримінується порушення п.2.9. «в» Правил дорожнього руху України, яка забороняє водієві керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" унормовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто факт вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху має бути підтверджений належними доказами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Так, в обґрунтування правомірності прийнятої постанови відповідач посилається на складену постанову у справі про адміністративне правопорушення та долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери відеореєстратора поліцейського.

Переглянувши доданий відеозапис, суд встановив, що відеозапис розпочато з моменту, коли транспортний засіб позивача було зупинено на узбіччі дороги на вимогу працівника поліції. Проте відеозаписом не зафіксовано самого руху/експлуатації транспортного засобу, з неосвітленим заднім номерним знаком. Також на відеозаписі зафіксовано, як працівники поліції пояснюють позивачу, який сидить за кермом автомобіля, що у нього не освітлюється номерний знак, на що водій відповів, що не може ходити, а тому йому невідомо про таку несправність. Далі працівники поліції йому повідомили, що відносно нього буде винесено постанову за ч.1 ст.121-3 КУпАП з накладення штрафу в розмірі 1190,00 грн. (а.с.41).

Отже, момент руху/експлуатації транспортного засобу позивача з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби відповідачем не зафіксовано, як і несправності вогнів підсвітки номерного знаку, що виключає можливість встановити наявність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, у виді порушення пп.2.9 «в» ПДР України. Дослідивши диск з відеозаписом, судом встановлено, що доданими відеозаписом не зафіксовано, а отже і не підтверджується факт відсутності освітлення номерного під час руху транспортного засобу.

Також, матеріали справи не містять пояснень свідків, які б могли підтвердити факт керування водієм транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком в темну пору доби, тобто інспектором поліції не було вжито усіх необхідних заходів, щодо доведення провини позивача в порушенні п. 2.9 «в» ПДР України.

Окрім того, як вбачається із копії довідки серії МСЕ № 053843 від 18 лютого 2003 року, позивачу встановлено довічну першу групу інвалідності (а.с.13), а належний йому автомобіль, обладнаний ручним керуванням, про що зазначено у п. 12 його посвідчення водія серії НОМЕР_1 (а.с.15).

У позовній заяві позивач вказує та це підтверджується дослідженим судом відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, що позивачу не було відомо про те, що у нього не освітлюється номерний знак, оскільки через його інвалідність, він не міг вийти з автомобіля, щоб це перевірити, адже дана технічна несправність могла виникнути під час руху автомобіля. Виявити ж таку несправність, перебуваючи у кабіні автомобіля під час руху, є неможливим, у зв`язку із відсутністю індикаторів працездатності освітлення номерного знаку.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу положень ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник чи висловлених останнім доводів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Відповідачем, в порушення вимог ст. 74 КАС України, не надано належних доказів в підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Отже, будь-які належні, достовірні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, за відсутності відповідних доказів суд позбавлений можливості перевірити правильність встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, чинним в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, які зазначені в постанові про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а винуватість позивача, на думку суду, ґрунтується на припущеннях. Тому, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги слід задовольнити, відтак, оскаржувану постанову серії ЕНА №3753898 від 29 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності слід скасувати.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки відповідач не надав належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, а оскаржувана постанова серії ЕНА №3753898 від 29 грудня 2024 року підлягає скасуванню, провадження у справі слід закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, як вже встановлено судом, позивач є інвалідом першої групи довічно, що підтверджується копією довідки серії МСЕ № 053843 від 18 лютого 2003 року (а.с.13)

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати з оплати судового збору в розмірі 605,60 грн. за подання позовної заяви та 908,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь держави.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 241-246, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа на стороні відповідача: поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області старшого сержанта поліції Олексійовець Іван Федорович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3753898, яка винесена поліцейським відділення поліції № 1 (м.Дубровиця) Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшим сержантом поліції Олексійовцем Іваном Федоровичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1119,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області (вул. Хвильового, буд. 2, м. Рівне, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави в особі Державної судової адміністрації України: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.) за подання позовної заяви та 908,40 грн. (дев`ятсот вісім гривень 40 коп.) за подання заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.