Справа № 420/28727/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28727/24

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 16.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №420/28727/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

13.09.2024 ОСОБА_2 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №88 від 09.08.2024 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно до ч.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на падчерку чоловіка та доньку позивача - ОСОБА_3 , 2006 р.н., починаючи з 28.07.2023, згідно до п.п.3 п.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із ч.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на падчерку чоловіка та доньку позивача - ОСОБА_3 , 2006 р.н., починаючи з 28.07.2023, згідно до п.п.3 п.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вказуючи, що ОСОБА_2 не має права на отримання пенсії по втраті годувальника, оскільки Комінтернівським районним судом Одеської області прийнято рішення про стягнення з рідного батька ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 . За таких підстав, на думку відповідача, на дитину не поширюються положення ч.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №420/28727/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав, що поняття «отримання аліментів» не є тотожним із поняттям «стягнення аліментів за рішенням суду», оскільки сам факт наявності судового рішення про стягнення з батька дитини аліментів на користь дитини не виключає можливість ухилення батька дитини від виконання рішення суду та, відповідно, виплати аліментів. Відповідачем не спростовано факту неотримання позивачкою аліментів від ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувий судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Головним управлінням ПФУ в Рівненській області не зазначено у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст відзиву на позовну заяву (т.І а.с.78-83, т.ІІ а.с.1-3).

У свою чергу, ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивачка вказує, що наведені Головним управлінням ПФУ в Рівненській області в апеляційній скарзі доводи є безпідставними.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що за наслідком розгляду відповідної заяви ОСОБА_1 від 31.10.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішенням №88 від 09.08.2024 про відмову в призначенні пенсії.

В такому індивідуальному акті зазначено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011 по справі №2-835/11 вирішено стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менш як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.12.2010 та до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). У зв`язку з чим, на доньуи позивачки - ОСОБА_3 не поширюється положення ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Уважачи своє право порушеним позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначено статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми, якщо вони не одержували аліментів від батьків.

Отже, право падчерпки на отримання пенсії в разі втрати годувальника (вітчима) обумовлюється відсутністю факту одержання аліментів від батька.

Згідно фактичних обставин справи, ОСОБА_3 є падчеркою ОСОБА_6 , який перебуваючи на робочому місці загинув внаслідок ракетного обстрілу російською федерацією портової інфраструктури території Південної філії ДП АМПУ.

Відповідач під сумнів таких обставин не ставить, а тому в силу приписів ч.1 ст.78 КАС України вони не підлягають доказуванню.

Колегія суддів зазначає, що наявність рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011 по справі №2-835/11 про стягнення з ОСОБА_4 (батька дитини) на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 не є безаперечним доказом одержання таких аліментів від батька.

За наслідком дослідження матеріалів справи судом апеляційної інстанції установлено, що вони не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження сплати ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 .

За наведених обставин апеляційний адміністративний суд уважає безпідставним довід органу Пенсійного фонду, що наявність рішення судового про стягнення аліментів є безумовною підставою для позбавлення права на отримання гарантованого законодавством пенсійного забезпечення.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком окружного адміністративного суду про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Жодних доводів стосовно неправльності обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки апеляційна скарга суб`єкта владних повноважень не містить, а тому апеляційний адміністративний суд таким обставинам оцінки не надає.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №420/28727/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький