Справа № 380/2405/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 березня 2025 року

м. Київ

справа №380/2405/24

адміністративне провадження № К/990/10173/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Чиркіна С.М., Берназюка Я.О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №380/2405/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 01.05.2023 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 17 від 17.08.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку, на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": до стажу роботи за Списком № 1 з 19.04.1998 по 21.10.2001 на посадах механіка (слюсаря-ремонтника) в Державному підприємстві "Роздільське гірничо хімічне підприємство "Сірка", з 23.10.2001 року по 21.08.2002 року на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ "Новороздільський завод складних мінеральних добрив"; до страхового стажу роботи з 09.01.2007 по 31.05.2008 на посаді різноробочого в ТОВ "Рубін тк", з 24.11.2010 по 14.11.2011, з 16.11.2011 по 09.11.2012 на посадах електрика ділянки, з 12.11.2012 по 16.10.2013, з 17.10.2013 по 01.04.2022 на посадах спеціаліста (старшого спеціаліста) по електрообладнанню в ТОВ "Міський супермаркет";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 24.04.2023 із урахуванням довідок № 169 від 31.03.2008 про заробітну плату (дохід) за 2007 рік, № 170 від 31.03.2008 про заробітну плату (дохід) за 2008, виданих ТОВ "Рубін тк", довідок № 1 від 26.11.2014 про заробітну плату (дохід) за 2010 рік, № 8407 від 26.11.2014 про заробітну плату (дохід) за 2011 рік, № 8406 від 26.11.2014 про заробітну плату (дохід) за 2012, № 8405 від 26.11.2014, про заробітну плату (дохід) за 2013 рік, № 8584 від 04.12.2014 про заробітну плату (дохід) за 2014 рік, № 9516 від 04.12.2015 про заробітну плату (дохід) за 2014 рік, № 9515 від 04.12.2015 про заробітну плату (дохід) за 2015 рік, № 8464 від 07.12.2016 про заробітну плату (дохід) за 2015 рік, № 8343 від 07.09.2017 про заробітну плату (дохід) за 2016 рік, № 13353 від 11.12.2018 про заробітну плату (дохід) за 2017 рік, № б/н від 22.11.2019 про заробітну плату (дохід) за 2018 рік, № б/н від 05.10.2020 про заробітну плату (дохід) за 2019 рік та 2020 рік, виданих ТОВ "Міський супермаркет".

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Львівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 05.07.2024 позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 01.05.2023.

Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 17 від 17.08.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, передбачену Списком №1, за період роботи з 23.10.2001 по 20.12.2004 на ВАТ «Новороздільський завод складних мінеральних добрив», до загального стажу роботи періоди роботи на території російської федерації згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.04.2023, 04.08.2023, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

За результатом апеляційного провадження, Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 03.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнив частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року у справі №380/2405/24 скасував та прийняв нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 01.05.2023 року залишив без розгляду.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 17 від 17.08.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, передбачену Списком №1, період роботи з 01.02.2007 по 31.05.2008, з 24.11.2010 по 14.11.2011, з 05.06.2011 по 09.11.2012, з 12.11.2012 по 16.10.2013, з 17.10.2013 по 01.04.2022 на території російської федерації згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.08.2023, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 10.03.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, в якій відповідач просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини 5 зазначеної норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу, справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини 4 статті 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Варто зауважити, що предмет спору у цій справі та критерії, визначені пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України, а також факт того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (частина 4 статті 12 КАС України), дають підстави стверджувати, що вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.

Як зазначено вище, процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Втім, із поданої касаційної скарги вбачається, що відповідачем не наведено доводів та мотивів (із посиланням на конкретні підпункти пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України), що дають підстави для висновку, що судове рішення, постановлене у зазначеній справі, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Крім того, слід зауважити, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення у відповідності до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, де вказано, що "…формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист …", а також у відповідності до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, де зазначено, що "…певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії…"

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини 5 статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

У підсумку Верховний Суд зауважує, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №380/2405/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіВ.М. Шарапа С.М. Чиркін Я.О. Берназюк