Справа № 240/19144/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Житомир

справа № 240/19144/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 21.08.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у перерахунку пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 18.03.1993 по 20.01.1994 та період навчання з 01.09.1975 по 15.07.1977 та провести перерахунок раніше призначеної пенсії за віком з дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із відповідною заявою про перерахунок пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 18.03.1993 по 20.01.1994 та періоду навчання з 01.09.1975 по 15.07.1977.

Однак, згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 21.03.2024 йому відмовили у перерахунку пенсії, оскільки при поданні документів про перерахунок пенсії не надано належних уточнюючих довідок, які б підтверджували спірні періоди роботи та навчання.

Вважаючи, що має право на зарахування вказаного страхового стажу та призначення пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№57135/24).

Зазначає, що позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами у трудовій книжці:

- з 18.02.1993 по 20.01.1994 - оскільки відсутня підстава звільнення;

- період навчання згідно з наданим атестатом, оскільки прізвище в атестаті « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », а уточнюючої довідки із навчального закладу не надано.

07 листопада 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало на електронну адресу суду відзив на позовну заяву (за вх.№61336/24), у якому вказує, що позивачу правомірно відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки, позивач при поданні документів про перерахунок пенсії не надав належних уточнюючих довідок, які б підтверджували спірні періоди роботи та навчання, тому відсутні правові підстави для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

13 серпня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області (за місцем проживання) із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та 21 серпня 2024 року прийнято рішення №57 про відмову у перерахунку пенсії.

У зазначеному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача згідно із записами у трудовій книжці:

- з 18.02.1993 по 20.01.1994 - оскільки відсутня підстава звільнення;

- період навчання згідно з наданим атестатом, оскільки прізвище в атестаті « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », а уточнюючої довідки із навчального закладу не надано.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідачів у перерахунку пенсії за віком, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України №1788-XII).

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Вимоги щодо порядку ведення трудових книжок визначені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі - Інструкція №58), та до таких вимог серед іншого цією Інструкцією віднесено необхідність внесення до трудової книжки: відомостей про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення тощо (пункт 2.2.).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача не зараховано:

- з 18.02.1993 по 20.01.1994 - оскільки відсутня підстава звільнення;

- період навчання згідно з наданим атестатом, оскільки прізвище в атестаті « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 », а уточнюючої довідки із навчального закладу не надано.

Матеріали справи свідчать, що згідно із записами у трудовій книжці від 06.08.1981 ОСОБА_1 :

- в період з 18.02.1993 по 20.01.1994 працював на Брусилівській госпрозрахунковій ділянці товариства "Добробут ЛТД", про що міститься відповідний запис, підпис уповноваженої особи, номер і дата наказу на підставі якого здійснено запис про прийняття на роботу.

Достовірність вищенаведеного запису сумніву не викликає. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутня повної дати та номеру наказу про звільнення, при одночасній наявності дотримання послідовності записів, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірного періоду роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Суд наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи та служби позивача.

Вказані записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містять виправлень/підтирань, які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.

Суд вказує, що неналежне заповнення роботодавцем трудової книжки не може бути підставою для позбавлення позивача права зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених у цій трудовій книжці.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд звертає увагу, що розбіжності у трудовій книжці щодо дати наказу про звільнення, які підтверджують страховий стаж позивача виникли не з його вини, та не залежали від волі позивача.

Підсумовуючи наведене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено право позивача на зарахування до страхового стажу період його роботи з 18.02.1993 по 20.01.1994.

Щодо підстав незарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1975 по 15.07.1997 в Бабченицькому СПТУ №9 Житомирської області, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту" передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, період навчання повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.

Однак, як свідчить зміст оскаржуваного рішення період навчання не зараховано через невідповідність прізвища в атестаті « ОСОБА_2 » із паспортними даними позивача « ОСОБА_3 ».

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд вказує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення облікових документів.

Виявлені відповідачем розбіжності щодо написання та перекладу прізвища позивача, на переконання суду, ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки не спростовують дійсність наданих позивачем документів.

Суд зазначає, що відповідно до наданого паспорту позивача прізвище позивача українською мовою « ОСОБА_3 », російською мовою " ОСОБА_4 ".

Однак, зазначення прізвища позивача українською мовою " ОСОБА_2 ", а російською мовою " ОСОБА_4 " у атестаті №8032, не може бути підставою для відмови позивачу у врахуванні інформації вказаної у такому документі.

Весь комплект наданих документів вказує на повний збіг інших відомостей про ім`я, по батькові, позивача українською мовою окрім однієї букв «і», «и» у прізвищі " ОСОБА_2 " і " ОСОБА_3 ". Зазначена помилка у документах, що складалися російської мовою за часів СРСР, а в подальшому перекладалися української мовою є досить поширеним явищем. Будь-які сумніви, що у цьому випадку є саме помилка у написанні прізвище, а не обман чи маніпулювання з боку позивача, у суду відсутні. Аргументів про протилежне учасниками справи не надано.

З огляду на вказане, територіальному управлінню Пенсійного фонду України необхідно врахувати при призначенні пенсії відомості, вказаний атестат та зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1975 по 15.07.1977.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахувало усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, і, як наслідок, допустили неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області №57 від 21.08.2024 є безпідставним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

З метою обрання належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідне зобов"язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України на території якого зареєстроване місце проживання позивача, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 18.02.1993 по 20.01.1994 та період навчання з 01.09.1975 по 15.07.1977, починаючи з 13.08.2024 (з дати зверненням із заявою про перерахунок).

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те що, відповідачами не надано суду доказів на підтвердження правомірності своєї відмови, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича, буд. 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул.Смілянська, 23, м.Черкаси, 18000, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області №57 від 21.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 18.02.1993 по 20.01.1994 та період навчання з 01.09.1975 по 15.07.1977, починаючи з 13.08.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст складено: 24 березня 2025 р.

24.03.25