Справа № 160/655/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2025 рокуСправа №160/655/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -
09 січня 2025 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2024 № 8974 (ЄДРГІОУ 07946341) про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, вона є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який у 2022 році був призваний на військову службу за мобілізацією та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . У серпні 2024 року ОСОБА_2 зник в зоні ведення бойових дій на території Донецької області, проте військовою частиною НОМЕР_1 було винесено наказ, яким оголошено ОСОБА_2 таким, що самовільно залишив частину. Позивач не погоджується з винесеним наказом, вказує про його протиправність та зазначає, що покладені в основу наказу висновки ґрунтуються лише на поясненнях однієї особи, що відібрані в телефонному режимі. Тобто, факт самовільного залишення частини ОСОБА_2 є недоведеним, натомість відповідачем з метою порушення соціальних прав сім`ї зниклого військовослужбовця прийнято оскаржуваний наказ.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано у Військової частини НОМЕР_1 матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_2 .
Цією ж ухвалою відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву разом з усіма документами на яких ґрунтується правова позиція відповідача.
24.02.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» військовою частиною НОМЕР_1 надано письмовий відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з огляду на наступне. Військовослужбовець ОСОБА_2 дійсно проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно доповіді командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону підполковника ОСОБА_3 о 21:30 22.08.2024р., солдат ОСОБА_2 без відома ОКП «Світанок» покинув позицію точки ретранслятора «ГНІЗДО» НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 . Прийнятими заходами розшуку солдат ОСОБА_2 не знайдений, місцезнаходження його невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, ОСОБА_2 було порушено вимоги Статутів ЗСУ та обов`язків військової служби, а також вчинено дії, що містять ознаки частини 4 статті 408 Кримінального кодексу України (під час дії воєнного стану).
Окрім наведеного зазначає, що позивачем у позові не наведено жодної обставини, що спростовуються факт самовільного залишення ОСОБА_2 місця розташування підрозділу військової частини.
Наведені обставини, на думку відповідача, підтверджують правомірність прийнятого наказу про визнання ОСОБА_2 таким, що самовільно залишив військову частину та з огляду на вищевикладене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
26 вересня 2023 року між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено шлюб, про що свідчить надане до матеріалів справи свідоцтво серії НОМЕР_3 .
23.08.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 складено доповідь про самовільне залишення військової частини військовослужбовця по мобілізації (зі зброєю) військової частини НОМЕР_1 (з району бойових дій) солдата ОСОБА_2 . У доповіді викладено попередньо встановлені обставини: «о 21:30 22.08.2024р. солдат ОСОБА_2 без відома ОКП «СВІТАНОК» покинув позицію точки ретранслятора «ГНІЗДО» НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 . Зі слів солдата ОСОБА_4 , який на той момент виконував бойові задачі на позиції «ГНІЗДО», солдат ОСОБА_2 зі зброєю НОМЕР_4 та радіостанцією Motorola DP 4400 (s/n НОМЕР_5 ) вирушив на раніше знищену позицію точки ретранслятора ( НОМЕР_6 ). З моменту виходу з позиції «ГНІЗДО» та по 07:00 23.08.2024р. зв`язку з ним не має, місцезнаходження невідоме, пошукові заходи результату не дали. Солдата ОСОБА_2 вважати таким, що самовільно залишив позицію зі зброєю».
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2024 року №714 вважається таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , телефоніст лінійного наглядача відділення зв`язку НОМЕР_2 стрілецького батальйону, вважається таким, що 23 серпня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в районі проведення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Цим же наказом ОСОБА_2 виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 22 серпня 2024 року.
27.08.2024 року призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 22.08.2024 року, про що свідчить витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024 року № 7998.
17.09.2024 засобами телефонного зв`язку відібрано пояснення у майстер сержанта ОСОБА_5 та солдата ОСОБА_4 за фактом самовільного залишення військової частини 22.08.2024 року солдатом ОСОБА_2 :
«22.08.2024р. о 21:30 солдат ОСОБА_2 без відома ОКП «СВІТАНОК» покинув позицію точки ретранслятора «ГНІЗДО» НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 . Зі слів солдата ОСОБА_4 , який на той момент виконував бойові задачі на позиції «ГНІЗДО», солдат ОСОБА_2 зі зброєю АК-74 та 120 ( сто двадцять) набоїв до неї та радіостанцією Motorola DP 4400, вирушив на раніше знищену позицію точки ретранслятора. З моменту виходу з позиції «ГНІЗДО» та по 07:00 23.08.2024р. зв`язку з ним не має, місцезнаходження невідоме, пошукові заходи результату не дали».
17.09.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 складено уточнену доповідь про самовільне залишення військової частини військовослужбовця призваного по мобілізації (зі зброєю) військової частини НОМЕР_1 (з району бойових дій) солдата ОСОБА_2 .
25.09.2024 року на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024р. № 7998 комісією складено акт службового розслідування за фактом самовільного залишення частини 22.08.2024 року телефоністом лінійним наглядачем відділення зв`язку взводу зв`язку 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню частини військовослужбовцем, а також встановлення ступеня вини солдата ОСОБА_2 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Цим актом службове розслідування вважається завершеним, вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця військової служби за мобілізацією телефоніста-лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 за порушення вимог ст. 11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкладено до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 та призупинено виплату грошового забезпечення.
25.09.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 8974 «Про результати службового розслідування», яким вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця військової служби за мобілізацією телефоніста лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 за порушення вимог ст. 11,12,16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкладено до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 та призупинено виплату грошового забезпечення з 22.08.2024 року.
Позивач, не погодившись із наказом про оголошення ОСОБА_2 таким, що самовільно залишив частину, звернулась до суду із вказаним позовом.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (надалі Закон №2232- XII), нормами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008), а вразі необхідності, Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ).
Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно з ст.26, ст.27 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з ст.5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.
Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до п.6 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608 (далі по тексту Порядок №608) якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Відповідно до пункту 2 розділу Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608) службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу 2 Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно з пунктом 1 розділу 3 Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Пунктами 1-4 розділу 5 Порядку №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Згідно з пунктом 6 розділу 6 Порядку №608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
23.08.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 складено доповідь про самовільне залишення військової частини військовослужбовця по мобілізації (зі зброєю) військової частини НОМЕР_1 (з району бойових дій) солдата ОСОБА_2 . У доповіді викладено попередньо встановлені обставини: «о 21:30 22.08.2024р. солдат ОСОБА_2 без відома ОКП «СВІТАНОК» покинув позицію точки ретранслятора «ГНІЗДО» НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 . Зі слів солдата ОСОБА_4 , який на той момент виконував бойові задачі на позиції «ГНІЗДО», солдат ОСОБА_2 зі зброєю НОМЕР_4 та радіостанцією Motorola DP 4400 (s/n НОМЕР_5 ) вирушив на раніше знищену позицію точки ретранслятора ( НОМЕР_6 ). З моменту виходу з позиції «ГНІЗДО» та по 07:00 23.08.2024р. зв`язку з ним не має, місцезнаходження невідоме, пошукові заходи результату не дали. Солдата ОСОБА_2 вважати таким, що самовільно залишив позицію зі зброєю».
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2024 року вважається таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , телефоніст лінійного наглядача відділення зв`язку НОМЕР_2 стрілецького батальйону, вважається таким, що 23 серпня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в районі проведення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Цим же наказом ОСОБА_2 виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 22 серпня 2024 року.
27.08.2024 року призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 22.08.2024 року, про що свідчить витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024 року № 7998.
Відповідно до пп.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту Положення № 1153/2008) зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до п.144-1 Положення № 1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно з п.144-2 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
25.09.2024 року на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024р. № 7998 комісією складено акт службового розслідування за фактом самовільного залишення частини 22.08.2024 року телефоністом лінійним наглядачем відділення зв`язку взводу зв`язку 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню частини військовослужбовцем, а також встановлення ступеня вини солдата ОСОБА_2 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Цим актом службове розслідування вважається завершеним, вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця військової служби за мобілізацією телефоніста-лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 за порушення вимог ст. 11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкладено до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 та призупинено виплату грошового забезпечення.
25.09.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 8974 «Про результати службового розслідування», яким вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця військової служби за мобілізацією телефоніста лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 за порушення вимог ст. 11,12,16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкладено до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 та призупинено виплату грошового забезпечення з 22.08.2024 року.
Водночас, в основу встановлення факту самовільного залишення частини ОСОБА_2 було покладено пояснення солдата ОСОБА_4 та майстер сержанта ОСОБА_5 , відібрані засобами телефонного зв`язку, згідно з якими в ході виконання бойового завдання ОСОБА_2 вирушив на раніше знищену позицію точки ретранслятора та з моменту виходу з позиції зв`язку з останнім не має та пошукові заходи позитивних результатів не дали.
Однак, суд вважає такі висновки відповідача протиправними, оскільки зазначені обставини не доводять факту самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини, а лише вказують не неможливість встановити місце його перебування.
Крім того, опитані особи в поясненнях не зазначили, що ОСОБА_2 повідомив їм про намір самовільно залишити військову частину, а лише вказали, що ОСОБА_2 вирушив на раніше знищену позицію точки ретранслятора.
Суд зазначає, що висновок про самовільне залишення військовослужбовцем військової служби має бути підтверджений відповідними доказами.
Тобто, військова частина зобов`язана довести факт самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини, а не прийти до такого висновку шляхом безрезультатності пошукових заходів.
Суд зазначає, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину.
Не з`ясування обставин і причин, за яких військовослужбовець залишив військову частину, а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільне залишення розташування військової частини, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення цим військовослужбовцем військової частини.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.02.2021 р. у справі №804/4633/17.
Таким чином, в порушення вимог Порядку №608 військова частина НОМЕР_1 в акті службового розслідування не встановила: вини військовослужбовця; причинного зв`язку між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимог нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причин та умов, що сприяли правопорушенню.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідачем в межах спірних правовідносин не було об`єктивно та у повному обсязі досліджено обставини зникнення солдата ОСОБА_2 та висновок щодо самовільного залишення ним військової частини було прийнято без урахування всіх істотних обставин, що свідчить про його неповноту та протиправність, а отже слугує підставою для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2024 року № 8974.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 30.09.2020 у справі №580/2339/19, критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2024 № 8974 (ЄДРГІОУ 07946341) про результати службового розслідування в частині що стосується ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук