Справа № 990/90/25
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 березня 2025 року

м. Київ

справа №990/90/25

адміністративне провадження №П/990/90/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Васильєвої І.А., Гімона М.М., Дашутіна І.В., Юрченко В.П., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тихоша Дмитро Сергійович, до Вищої ради правосуддя, у якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 25 січня 2022 року № 76/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України»;

визнати протиправною та скасувати ухвалу члена Вищої ради правосуддя від 31 січня 2022 року № 8/0/18-22 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у відставку»;

зобов`язати Вищу раду правосуддя розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 січня 2022 року про звільнення з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у відставку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) Хохуляк В.В., судді: Васильєва І.А., Гімон М.М., Дашутін І.В., Юрченко В.П.

19 березня 2025 року судді Хохуляк В.В. та Гімон М.М. подали заяви про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви судді Хохуляка В.В., заяви судді Гімона М.М. про самовідвід від участі у розгляді справи №990/90/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

З адміністративного позову слідує, що позивач не вважає, що ним порушено строк звернення з позовом до суду, та зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У січні 2022 року ОСОБА_1 був повідомлений про те, що на 25 січня 2022 року заплановано проведення засідання Вищої ради правосуддя, до проекту порядку денного якого включено питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

Отже, ОСОБА_1 мав обґрунтоване сподівання, що з 25 січня 2022 року його буде звільнено з посади судді за власним бажанням, на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 вимушений був покинути територію України задля збереження свого життя і здоров`я, а також життя та здоров`я своїх трьох неповнолітніх дітей.

Після повернення на територію України ОСОБА_1 звернувся до органів пенсійного фонду України задля оформлення свого права на довічне грошове утримання судді у відставці, в чому останньому було відмовлено, мотивуючи таку відмову підстав для його призначення.

14 лютого 2025 року під час ознайомлення представника ОСОБА_1 з наявними у Вищої ради правосуддя матеріалами, які стосуються розгляду цього питання, було встановлено наступне:

18 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до Вищої ради правосуддя заяву про звільнення з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у відставку.

25 січня 2022 року Вища рада правосуддя за результатами розгляду отриманих з Верховної Ради України матеріалів ухвалила рішення № 76/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Ухвалою члена Вищої ради правосуддя від 31 січня 2022 року № 8/0/18-22 залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у відставку.

Як зазначає позивач, вказані рішення після їх прийняття не були вручені позивачу, про їх прийняття ОСОБА_1 повідомлено не було, про що зокрема свідчать матеріали Вищої ради правосуддя в яких відсутні докази направлення оскаржуваних рішень позивачу. Водночас, перебуваючи поза межами території України ОСОБА_1 був позбавлений доступу до державних веб-порталів, задля отримання будь-якої інформації, оскільки одночасно із введенням на території України військового стану, такий доступ було обмежено для користувачів зовнішньої мережі інтернет (поза межами території України).

Позивач посилається на висновок Верховного Суду, викладений у рішенні від 20 березня 2024 року у справі № 560/14349/23 де зазначено, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З доводів позивача слідує, що про порушення своїх законним прав та інтересів ОСОБА_1 стало відомо 14 лютого 2025 року, після отримання доступу до оскаржуваних рішень.

Отже, позивач стверджує, що перебіг процесуального строку для оскарження рішень Вищої ради правосуддя розпочався саме з 14 лютого 2025 року.

На переконання позивача, оскаржувані рішення вищої ради правосуддя прямо порушують не тільки особисті немайнові права позивача, а й майнові права, а саме отримання грошових виплат у формі довічного грошового утримання.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Позивач констатує, що перебіг строків пов`язаних із вимогами направленими на захист майнових прав було зупинено, і станом на сьогоднішній день, в силу вказаних положень, такі строки ОСОБА_1 пропущено не було.

До позовної заяви додано витяг Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України щодо наявної у базі даних інформації про перетинання державного кордону України з 01.02.2022 по 01.04.2023 громадянином України ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, судом установлено.

Як слідує з позовної заяви, 18 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до Вищої ради правосуддя заяву про звільнення з посади судді у відставку. У січні 2022 року ОСОБА_1 був повідомлений про те, що на 25 січня 2022 року заплановано проведення засідання Вищої ради правосуддя, до проекту порядку денного якого включено питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 покинув територію України задля збереження свого життя і здоров`я і трьох неповнолітніх дітей.

Позивач вважає, що перебіг процесуального строку для оскарження рішення Вищої ради правосуддя від 25 січня 2022 року про звільнення позивача з посади судді та ухвали члена Вищої ради правосуддя від 31 січня 2022 року про залишення без розгляду заяви позивача про звільнення з посади судді, розпочався саме з 14 лютого 2025 року - з дня ознайомлення представника ОСОБА_1 з наявними у Вищої ради правосуддя матеріалами.

Судом розглянуто додану до позовної заяви копію витягу Державної прикордонної служби в якому міститься наступна інформація. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 надсилається витяг з наявною у Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01.02.2022 по 01.04.2023, громадянином України ОСОБА_1 : 03.02.2022 Виїзд; 08.02.2022 В`їзд; 25.02.2022 Виїзд; 18.03.2023 В`їзд; 07.09.2023 Виїзд; 15.09.2023 В`їзд; 10.01.2024 Виїзд; 17.01.2024 В`їзд.

Як указує позивач в адміністративному позові, частина третя статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко передбачає, що Вища рада правосуддя протягом одного місяця з дня надходження заяви про відставку ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Крім того, позивач посилається на те, що відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує рішення ВРП від 25 січня 2022 року та ухвалу члена ВРП від 31 січня 2022 року. У свою чергу, до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень позивач звернувся 17 березня 2025 року.

Згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята цієї статті).

З вказаного висновується, що строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Згідно частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Положеннями частини першої статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, зокрема в спорах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

В аспекті указаного суд вбачає, що позивачем не повідомлено обставини, які безпосередньо унеможливлювали вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, виникли об`єктивно, незалежно від волі позивача, не зазначено причин, що виникли протягом строку, який пропущено, зокрема, з огляду на повідомлення позивача про заплановане на 25 січня 2022 року проведення засідання Вищої ради правосуддя, до проекту порядку денного якого включено питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку, враховуючи положення частини третьої статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Суд не залишив без уваги, що 25 лютого 2022 року позивач виїхав з території України для збереження свого життя та дітей; при цьому, не зазначено позивачем жодних доводів щодо неможливості вчинення процесуальних дій з дати в`їзду на територію України у березні 2023 року по лютий 2025 року, коли позивач звернувся до суду.

Позивач не навів мотивів підстав пропуску строку на звернення до суду та не подав заяву про поновлення такого строку.

Поряд з цим, суд відзначає, що позивач, посилаючись на положення статтей 256, 257 ЦК України, якими визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та зазначаючи, що оскаржувані рішення Вищої ради правосуддя прямо порушують не тільки особисті немайнові права позивача, а й майнові права -отримання грошових виплат у формі довічного грошового утримання, при цьому, згідно пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, - як на підставу для звернення до суду у довільний строк, не зауважує, що предмет і підстави позову підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, в силу приписів частини четвертої статті 22 КАС України та цитуючи у позовній заяві частини першу, п`яту статті 122 КАС України, не обґрунтовує свою процесуальну поведінку у системному зв`язку зі згаданими нормами закону.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням зазначеного, суд надає позивачу строк, протягом якого останній матиме змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та вказати підстави для поновлення строку звернення з адміністративним позовом. Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

Суд звертає увагу, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За наведених обставин та нормативного регулювання, суд дійшов висновку, що позивачу слід подати заяву про поновлення пропущеного строку та вказати підстави пропуску строку на звернення до суду і надати докази поважності причин такого пропуску. Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив.

Таким чином, оскільки позовну заяву подано з пропуском строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та без додержання вимог, встановлених статтею 160 КАС України, таку позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених вище недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Керуючись статтями 123, 160, 169, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

-----------------------

-----------------------

-----------------------

------------------------

------------------------

В.В. Хохуляк

І.А. Васильєва

М.М. Гімон

І.В. Дашутін

В.П. Юрченко

Судді Верховного Суду