Справа № 260/1059/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1059/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Жупан Артур Юрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким просить суд: 1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування в повному обсязі до трудового та страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.12.1985 року: - з 01.07.1985 по 30.06.1993 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис №1-2 трудової книжки); - з 23.01.1995 по 20.07.1995 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис №3-4 трудової книжки); - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) (запис №5-6 трудової книжки) та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві від 18.09.2024 року №13 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ». 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 в повному обсязі до загального трудового та страхового стажу періоди його роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.12.1985 року: - з 01.07.1985 по 30.06.1993 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис №1-2 трудової книжки); - з 23.01.1995 по 20.07.1995 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис №3-4 трудової книжки); - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) (запис №5-6 трудової книжки) та призначити пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати набуття права на таку з 06.11.2023 року».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком у зв`язку із досягненням 60-ти річного віку. Однак, за наслідками розгляду його заяви, було прийнято рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві №13 про відмову у призначенні пенсії від 18.09.2024 року. Відмова була мотивована тим, що відповідно наданих позивачем до заяви документів про стаж (трудова книжка, ідентифікаційний номер, диплом, військовий квиток) та згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 27 років 4 місяці 14 днів, що недостатньо для при значення пенсії.

Позивач з даним рішення пенсійного органу не згідний, та вважає його незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

27 лютого 2025 року до суду від відповідача 1 надійшли матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1

06 березня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові та в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного Фонду України в м. Києві прийнято рішення за №13 від 18.09.2024 року про відмову у призначенні пенсії. Вказує, що, разом із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 надав до пенсійного органу на підтвердження страхового стажу лише трудову книжку, жодних додаткових документів на підтвердження спірного періоду роботи (з 01.07.1985 по 30.06.1993, з 23.01.1995 по 20.07.1995, з 18.09.1995 по 31.12.1997) надано не було. До матеріалів справи також позивачем не надано жодних додаткових доказів на підтвердження роботи у період з 01.07.1985 по 30.06.1993, з 23.01.1995 по 20.07.1995, з 18.09.1995 по 31.12.1997, отже всупереч обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, позивач не навів жодних аргументів та правого обґрунтування щодо вказаних обставин, не довів своє твердження належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, через відсутність належних документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було правомірно прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії.

20 березня 2025 року до суду від відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в. м. Києві, надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач 2 позов не визнає, заперечує проти задоволення такого та зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки з 01.07.1985 по 30.06.1993 (на печатці, якою завірений запис про звільнення, не проглядається назва підприємства та не зазначена посадова особа, яка засвідчила запис про звільнення), з 23.01.1995 по 20.07.1995 (виправлення дати звільнення не завірене належним чином), з 18.09.1995 по 31.12.1997 (дописано номер та дату наказу про зарахування; стаж враховано з 01.01.1998 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку), навчання згідно диплому НОМЕР_3 з 01.09.1985 по 15.06.1990 (перетинається з періодом роботи згідно трудової книжки). Враховуючи вищевикладене, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Додатково зазначив, що у відповідності до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином відповідач 2 вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком не менше 31 року.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали відмовної пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду в м. Києві було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 18.09.2024 року №13.

Відповідно до цього рішення позивачу не зараховано до страхового стажу періоди його роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.12.1985 року:

- з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис №1-2 трудової книжки);

- з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис №3-4 трудової книжки);

- з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) (запис №5-6 трудової книжки)».

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи з урахуванням норм матеріального права, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції №58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.12.1985, а саме - з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 по 20.07.1995 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу).

Так, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у спірному рішенні вказує, що:

- період роботи з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року не зарахований до страхового стажу, оскільки на печатці, якою завірений запис про звільнення, не проглядається назва підприємства, а також не зазначена посадова особа, яка засвідчила запис про звільнення;

- період роботи з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року - не зарахований до страхового стажу, оскільки міститься виправлення в даті звільнення, не завірене належним чином;

- період роботи з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року - не зарахований до страхового стажу, оскільки, дописано номер та дату наказу про зарахування.

Суд зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств.

Відповідачем не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Суд зазначає, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників №301» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.

Однак, суд зазначає, що відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а та від 10.12.2020 у справі №195/851/17.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Тому суд вважає оскаржене рішення №13 від 18.09.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 03.09.1981 року, з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу), підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , для встановлення права на пенсію за віком.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то суд враховує те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону від 09.07.2003 №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 60 років, тому мінімально необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу має становити 31 років.

Так, в оскаржуваному рішенні органами Пенсійного фонду України було підтверджено страховий стаж позивача в 27 років 4 місяці 14 днів.

При цьому, враховуючи, що в межах вирішення даного спору зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає також і протиправно не врахований період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 03.09.1981 року - з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу), тому суд виходячи із простого математичного обрахунку шляхом додавання доходить висновку, що сумарний страховий стаж позивача в цьому випадку досягає необхідний 31 рік.

Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 03.09.1981 року - з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу), та повторно вирішити питання щодо призначення останньому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону від 09.07.2003 №1058-IV.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, яким безпосередньо приймалося оскаржуване рішення.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень (тобто задоволена основна вимога немайнового характеру, яка підлягала оплаті судовим збором), тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві №13 від 18 вересня 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 03.09.1981 року, а саме з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття», з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» та з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) судові витрати у сумі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич