Справа № 520/28963/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 р. Справа № 520/28963/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 25.12.24 по справі № 520/28963/24

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Зміївського відділу ГУ ДМС у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Зміївського відділу Головного управління ДМС України в Харківській області (далі по тексту - ГУДМС в Харківській області, відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу - Зміївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу - Зміївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність відмови відповідача у видачі ОСОБА_2 паспорта у формі книжечки з посиланням на відсутність відповідного судового рішення, як такої, що порушує законні права та інтереси позивача, закріплені в статтях 3, 8, 22 Конституції України.

З огляду на те, що позивач та її неповнолітня дочка ОСОБА_2 є віруючими парафіянами, примушування до обробки персональних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки є неправомірним втручанням в її особисте життя з боку держави, порушенням принципу поваги до приватності та вимог ст. 8 Закону України № 2297-VI «Про захист персональних даних» (далі по тексту - Закон № 2297-VI).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 по справі № 520/28963/24 адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Зміївського відділу у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Зміївського відділу повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспорта-книжечки згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 по справі № 520/28963/24 у частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу Зміївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оформлення та видачу паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, з урахуванням висновків суду у даній справі та ухвалити нове рішення по справі у частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити на видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неефективність застосованого судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, як такого, що обраний без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у зразковій справі № 806/3265/17 від 19.09.2018, в якій останній виснувався, що для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати орган міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (далі по тексту Положення № 2503-XII).

Звернула увагу, що твердження суду першої інстанції про те, що відповідач не здійснив перевірку поданої ОСОБА_2 заяви про видачу паспорта та доданих до неї документів не відповідає дійсності, адже саме за результатами розгляду такої заяви і було прийнято оскаржуване рішення, мотивоване відсутністю судового рішення, що протиправно залишено поза увагою судом першої інстанції.

Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Наполягав, що оскільки заявниці було відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки саме з підстав відсутності документів (судового рішення), після усунення вказаних недоліків остання не позбавлена права на повторне звернення до відповідача з питанням оформлення паспорта громадянина України.

У наданому до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач стверджувала, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушування людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна відбуватись в межах і на підставах тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином і державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовились від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу використання традиційних методів ідентифікації особи.

Зауважила, що Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456 (далі по тексту Тимчасовий порядок № 456), не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, позаяк регламентує порядок прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої вже прийнято рішення суду, що набрало законної сили, що не мало місця в межах справи, яка переглядається.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Зміївського відділу ГУ ДМС України в Харківській області із заявою від 24.09.2024 про видачу паспорту громадянина України у вигляді книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Листом від 08.10.2024 №6343-588/6343-23 Зміївський відділ ГУ ДМС України в Харківській області відмовив у видачі ОСОБА_2 паспорту громадянина України зразка 1994 року, оскільки відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Не погодившись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову ГУ ДМС у Харківській області у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення № 2503-XII, суд першої інстанції виходив з її безпідставності, оскільки позбавлення особи можливості отримання паспорта у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З огляду на позицію відповідача щодо відсутності підстав для оформлення та видачі паспорту у формі книжечки, суд вважав, що останнім фактично не здійснювалась перевірка поданої заяви про видачу паспорту та долучених до неї документів, у зв`язку із чим не вбачав підстав для зобов`язання відповідача оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспорта-книжечки згідно Положення № 2503-ХІІ, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів враховує, що позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції виключно в частині обраного судом способу захисту порушеного права ОСОБА_2 щодо зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Зміївського відділу повторно розглянути заяву про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспорта-книжечки, а не оформити та видати його.

Вирішуючи питання про правомірність обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про видачу паспорта у формі книжечки.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі від 19.09.2018 № 806/3265/17, в якій було зазначено, що для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати Відділ УДМС оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.

Так, у справі, що переглядається, повноваження щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про оформлення та видачу паспорта у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, були реалізовані відповідачем шляхом прийняття рішення № 6334-548/6334-24 від 08.10.2024, яким відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ з мотивів відсутності відповідного судового рішення, як то передбачено Тимчасовим порядком № 456, що було визнано судом першої інстанції протиправним.

З огляду на вказане, враховуючи, що ОСОБА_2 було дотримано всіх визначених законодавством умов при зверненні до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорта у формі книжечки, що сторонами не спростовано, колегія суддів вважає, що у ГУ ДМС існує лише один вид правомірної поведінки оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ. Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

З урахуванням вищезазначеного та дотримання позивачем всіх умов, які дають їх право на отримання паспорта у формі книжечки, колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту не є належним та не призведе до остаточного вирішення спору, у зв`язку із чим, з метою поновлення порушеного права позивача, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу - Зміївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, що зумовлює задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України).

З огляду на те, що суд першої інстанції обрав неефективний спосіб захисту порушеного права позивача, який не призведе до остаточного вирішення спору, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 по справі № 520/28963/24 слід скасувати в частині відмови у задоволенні позову та обраного судом способу захисту та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити, та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу - Зміївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ.

З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч.4 ст. 229, , ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 по справі № 520/28963/24 у частині відмови у задоволенні позову та обраного судом способу захисту шляхом зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Зміївського відділу повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспорта-книжечки згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, з урахуванням висновків суду у даній справі скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити на видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій