Справа № 380/259/25
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 рокусправа № 380/259/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним наказу, дій та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.05.2024 №667-ОС в частині продовження строку дії контракту ОСОБА_1 ;

-визнати протиправними дії Відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) щодо відмови у звільненні з військової служби Позивача ( ОСОБА_1 ) на підставі пп. ж п. 3 ч. 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;

-зобов`язати Відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) звільнити з військової служби Позивача ( ОСОБА_1 ) на підставі пп. ж п. 3 ч. 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 11.08.2023 із Державною прикордонною службою України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби зі строком дії з 30.11.2023 по 29.11.2024.

У зв`язку із закінченням строку дії контракту, позивач 22.11.2024 звернулася до НОМЕР_2 прикордонного загону із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме: у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Однак, 30.11.2024 отримала відповідь, в якій зазначено про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі п.п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, оскільки наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.05.2024 №667-ОС продовжено дію контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 30.11.2023.

Позивач вважає, що прийняття наказу від 17.05.2024 № 667-ОС щодо продовження дії контракту понад встановлений термін з 30.11.2023 на період дії воєнного стану є протиправним, оскільки, подаючи рапорт про звільнення вона реалізував своє право на звільнення у зв`язку із закінченням строку служби (контракту).

Ухвалою суду від 13.01.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип Б).

11.08.2023 між ОСОБА_1 та начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу зі строком дії з 30.11.2023 по 29.11.2024. Контракт набрав чинності 30.11.2023 на підставі наказу від 11.08.2023 № 928-ОС.

Позивач одружена на ОСОБА_2 , шлюб від 27.01.2024, який є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У шлюбі виховуються діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 № 667-ОС було внесено зміни до наказу від 10.08.2023 № 928-ОС, згідно з якими ОСОБА_1 продовжено дію контракту з 30.11.2023 на період дії воєнного стану.

29.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до в.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме: у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Листом від 30.11.2024 №08/86589/24-Вн позивача повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі п.п. ж п. 3 ч. 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, оскільки наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.05.2024 № 667-ОС внесено зміни до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 11.08.2023 № 928-ОС, а саме: продовжено дію контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 30.11.2023.

Вважаючи наказ від 17.05.2024 № 667-ОС щодо продовження дії контракту понад становлений термін з 30.11.2023 на період дії воєнного стану протиправним та з метою звільнення з військової служби, позивач звернулася до суду із цим позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За змістом ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 Закону України Про Державну прикордонну службу України від 03.04.2003 № 661-IV (далі Закон № 661-IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232-XII, у ч. 5 якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом.

Так, за приписами п. п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Із змісту наведених вище норм вбачається, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за контрактом, який укладено під час дії воєнного стану, у разі закінчення строку дії контракту, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу.

За правилами абзаців 2 і 4 п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на дату прийняття наказу від 11.08.2023 № 345-ОС про укладення контракту терміном на 1 рік до 29.11.2024), під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Указаним законодавчім положенням кореспондують нормативні приписи абз. 9 п. 41 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), за яким під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період, визначений пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Водночас, відповідно до абз. 6 п. 20 Положення № 1115/2009 під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

За змістом статті 1 Закону України Про оборону України від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, в Україні введено воєнний стан, а також Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено проведення загальної мобілізації. Станом на час виникнення спірних правовідносин та розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан та загальна мобілізація.

Отже, на час продовження ОСОБА_1 військової служби строком на один рік з 30.11.2023 за контрактом згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 10.08.2023 № 928-ОС законодавець у Положенні № 1115/2009 допускав можливість продовження військової служби за контрактом на визначений строк, а не лише до закінчення воєнного стану. Інше тлумачення правових норм з огляду на приписи абз. 6 п. 20 Положення № 1115/2009 нівелювало б запроваджену законодавцем передбачену п. п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII підставу звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Матеріали справи свідчать, що позивачем укладено контракт терміном на 1 рік про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу зі строком дії з 30.11.2023 по 29.11.2024.

Таким чином, за наведеного правового регулювання та встановлених обставин подальше прийняття начальником НОМЕР_2 прикордонного загону наказу від 17.05.2024 № 667-ОС про внесення змін до наказу від 10.08.2023 № 928-ОС, згідно з якими ОСОБА_1 змінено строк проходження військової служби із строку на один рік з 0.11.2023 по 29.11.2024 на період дії воєнного стану перебувало поза межами правового поля.

Аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд в постанові від 28.11.2024 по справі № 580/6350/24 (ухвалою Верховного Суду від 06.01.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження).

У контексті наведеного суд звертає увагу, що у справі Рисовський проти України Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що відповідачем не наведено будь-яких переконливих нормативно обґрунтованих аргументів, які б свідчили про необхідність внесення змін до наказу від 10.08.2023 №928-ОС про продовження строку дії контракту ОСОБА_1 з річного до закінчення воєнного стану, а також з огляду на існування нормативних підстав укладення контракту під час дії воєнного стану строком на один рік, суд приходить до висновку що спірний у цій справі наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від від 17.05.2024 №667-ОС про продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 30.11.2023 старшому сержанту ОСОБА_1 прийнятий без достатніх на те правових підстав, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 задовольнити рапорт від 29.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, то така не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом, підставою для відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби було прийняття начальником НОМЕР_2 прикордонного загону наказу від 17.05.2024 №667-ОС про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 10.08.2023 № 928-ОС, яким продовжено дію контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 30.11.2023.

При цьому, за результатами розгляду цієї справи судом визнано протиправним та скасовано наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.05.2024 №667-ОС про продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 30.11.2023 старшому сержанту ОСОБА_1 .

Суд констатує, що саме відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення з військової служби або надання мотивованої відмови в такому.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.80 р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо звільнення позивача з військової служби є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що оскільки наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.05.2024 №667-ОС на підставі якого було відмовлено у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби визнано протиправним та скасовано, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених у спірних правовідносинах прав позивача в цій частині є визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 29.11.2024 про звільнення з військової служби, що викладена у листі від 30.11.2024 №08/86589/24-Вх та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.11.2024 про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір і такий нею не сплачувався. Відтак, підстави для компенсації витрат за сплату позивачем судового збору у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77,90,94,139,241,245,246,250,255,262, 295 КАС України, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України По особовому складу від 17 травня 2025 року №667-ОС про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 10.08.2023 №928-ОС та продовження дії контракту ОСОБА_1 понад встановлені строки на період дії воєнного стану..

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 29.11.2024 про звільнення з військової служби, що викладена у листі від 30.11.2024 №08/86589/24-Вх.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.11.2024 про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна