Справа № 260/7734/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2025 року м. Ужгород№ 260/7734/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76018, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить:

1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 41 від 07.10.2024 року про відмову у перерахунку пенсії та зарахування трудового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із зарахуванням до страхового стажу всіх періодів трудової діяльності, в тому числі і періоди роботи в російській федерації з 30.10.1990 по 31.07.1991 року; 26.03.1999 по 31.12.2001 року; з 01.01.2002 по 04.09.2008 року; з 05.09.2008 по 13.11.2009 року; з 02.12.2009 по 16.08.2011; з 11.10.2011 по 29.06.2014 року; з 15.07.2014 по 07.11.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 2021 року позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Врахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при призначенні пенсії страховий стаж позивача становить 17 років 9 місяців 19 днів. На переконання позивача, відповідачем 1 протиправно не враховані періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 серпня 1987 року: з 30.10.1990 року по 31.07.1991 року - робота на посаді електрозварювальника (записи № 10-11); з 26.03.1999 року по 31.12.2001 року - робота на посаді машиніста (записи № 19-20); з 01.01.2002 року по 04.09.2008 року робота на посаді машиніста (записи №21-24); з 05.09.2008 року по 13.11.2009 року - робота на посаді машиніста (записи № 25-26); з 02.12.2009 року по 16.08.2011 року - робота на посаді машиніста (записи № 27-29); з 11.10.2011 року по 29.06.2014 року - робота на посаді машиніста (записи №30-31); з 15.07.2014 року по 07.11.2018 року - робота па посаді машиніста (записи № 32-33); з 01.03.2023 року по 30.06.2024 року відповідно до страхових внесків. 30.09.2024 року позивачем було подано заяву до відповідача 1 про перерахунок пенсії та зарахування трудового стажу, однак рішенням Головного управління Пенсійною фонду України в Закарпатській області № 41 від 07.10.2024 року відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки відсутні законні підстави зарахувати стаж роботи на території російської федерації з 01.01.1992 року. Позивач вважає таку відмову протиправною, необґрунтованою та такою, що порушує права найвищої соціальної цінності, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

13 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому відповідач 2 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Зауважує, що 24.05.2023 позивачу був зроблений перерахунок пенсії, яким було зараховано стаж роботи по 28.02.2023, тобто відсутні підстави для здійснення перерахунку, а тому позивачу правомірно відмовлено у перерахунку пенсії, про що винесено рішення № 41 від 07.10.2024 року. Крім цього звертає увагу, що пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітня плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених ч. 1 ст. 40 Закону України №1058.

17 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого щодо позовних вимог заперечує у повному обсязі. Звертає увагу суду, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розгляд заяви позивача не здійснювало, а тому і прав позивача на перерахунок пенсії не порушило.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як особа, яка працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі. Страховий стаж позивача становить 17 років 09 місяців 29 днів.

30.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії, згідно якої просив зарахувати до загального стажу період роботи в рф з 15 вересня 2020 року по 02.03.2022 в районі Крайньої Півночі.

У відповідності до Порядку № 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача, поданої відповідно до Порядку 22-1, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №41 від 07.10.2024 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москва, тому зарахувати стаж роботи згідно довідки №17-47 від 02.03.2022 за період роботи з 15.09.2020 по 02.03.2022 на АТ «Ямалпромгеофізика» неможливо.

Судом також встановлено, що позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням всіх періодів трудового стажу відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.08.1987, зокрема: з 30.10.1990 року по 31.07.1991 року - робота на посаді електрозварювальника (записи № 10-11); з 26.03.1999 року по 31.12.2001 року - робота на посаді машиніста (записи № 19-20); з 01.01.2002 року по 04.09.2008 року робота на посаді машиніста (записи №21-24); з 05.09.2008 року по 13.11.2009 року - робота на посаді машиніста (записи № 25-26); з 02.12.2009 року по 16.08.2011 року - робота на посаді машиніста (записи № 27-29); з 11.10.2011 року по 29.06.2014 року - робота на посаді машиніста (записи №30-31); з 15.07.2014 року по 07.11.2018 року - робота па посаді машиніста (записи № 32-33); з 01.03.2023 року по 30.06.2024 року відповідно до страхових внесків.

Листом від 15.10.2024 відповідач 1 повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії.

Вважаючи протиправними дії відповідачів, позивач звернувся до суду з позовом про зарахування до страхового стажу всіх періодів трудової діяльності, в тому числі і періоди роботи в російській федерації з 30.10.1990 по 31.07.1991 року; 26.03.1999 по 31.12.2001 року; з 01.01.2002 по 04.09.2008 року; з 05.09.2008 по 13.11.2009 року; з 02.12.2009 по 16.08.2011; з 11.10.2011 по 29.06.2014 року; з 15.07.2014 по 07.11.2018 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст.24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок

Згідно із частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування

Страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується, починаючи з 1 січня 2004 року, з моменту набрання законної сили Законом № 1058-IV.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2024 позивач подав заяву про перерахунок пенсії, до якої долучив довідки АТ «Ямалпромгеофізика» №17-47 від 02.03.2022, №13 від 22.02.2022.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 41 від 07.10.2024 року позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку, посилаючись на те, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москва, тому зарахувати стаж роботи згідно довідки №17-47 від 02.03.2022 за період роботи з 15.09.2020 по 02.03.2022 на АТ «Ямалпромгеофізика» неможливо.

Разом з тим, порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку №637 передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 08.08.1987 та трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 05.09.2008 останній за спірні періоди працював, зокрема:

- з 13.05.1984 року по 30.05.1986 року - військова служба (запис №1);

- з 01.09.1986 року по 13.07.1987 року - навчання в Івано-Франківському ПТУ (запис №2);

- з 03.08.1987 року по 16.05.1988 року - робота на посаді монтажника (записи № 3-4);

- з 23.05.1988 року по 11.08.1989 року - робота на посаді електрозварювальника (записи № 5-7);

- з 22.08.1989 року по 25.10.1990 року - робота на посаді електрозварювальника (записи № 8-10);

- з 30.10.1990 року по 31.07.1991 року - робота на посаді електрогазозварювальника (записи № 11-12);

- з 26.03.1999 року по 31.12.2001 року - робота на посаді машиніста (записи № 19-20);

- з 01.01.2002 року по 04.09.2008 року - робота на посаді машиніста (записи №21-24);

- з 05.09.2008 року по 13.11.2009 року - робота на посаді машиніста (записи № 1-2);

- з 02.12.2009 року по 16.08.2011 року - робота на посаді машиніста (записи № 3-4);

- з 11.10.2011 року по 10.07.2013 року - робота на посаді машиніста (записи №5-6);

- з 20.07.2013 року по 29.06.2014 року - робота на посаді машиніста (записи №7-8);

- з 15.07.2014 року по 07.11.2018 року - робота па посаді машиніста (записи № 9-11);

- з 14.12.2018 року по 30.04.2020 року - робота на посаді машиніста (записи №12-13);

- з 15.09.2020 року по 02.03.2022 року - робота на посаді машиніста (записи №14-15).

Суд зауважує, що трудові книжки позивача заповнені відповідно до вимог Інструкції №58 та містять усі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Крім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Суд зазначає, що доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачами суду не надано, а тому останні безпідставно частково чи в повному обсязі не взяті до уваги відповідачем 1 при призначенні позивачу пенсії за віком.

Що стосується доводів відповідачів про постанову Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», як підставу для незарахування періодів роботи позивача, суд вказує наступне.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі ст.24 цього Закон №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, суд звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Як зазначено вище, підставою для неврахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи у російській федерації є те, що Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992.

Суд наголошує, що вищевказані покликання пенсійного органу є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Суд звертає увагу на те, що право позивача на призначення пенсії чи її перерахунок не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що враховуючи збройну агресію російської федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності у російській федерації, буде непропорційним обмеженням права особи на пенсійне забезпечення через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду рф (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особу компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, та факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.

Крім того, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів.

Суд повторно зазначає, що припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не стосується періодів трудової діяльності позивача, оскільки останній працював у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинними, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачем 2 відомостей про роботу позивача у період з 15.09.2020 по 02.03.2022 носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства. Відповідачем 2 не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про перерахунок пенсії шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 41 від 07.10.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд також погоджується з доводами позивача, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не зараховано всі періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.08.1987 та трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.09.2008 при призначенні пенсії по віку та після звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням всіх періодів його трудової діяльності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відмовивши у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу, діяли неправомірно.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі наведеної правової норми вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права Позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Статтею 245 частиною 2 пунктом 10 КАС України передбачено, що суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист його прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольнити такі шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у здійсненні перерахунку № 41 від 07.10.2024 року, а також визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.08.1987 та трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.09.2008.

Як наслідок слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії, врахувавши при цьому всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.08.1987 та трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.09.2008, з моменту звернення позивача за перерахунком пенсії, а саме: 30.09.2024.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені сторонами обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, оскільки позов задоволено, на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76018, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 41 від 07.10.2024 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 всіх періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.08.1987 та трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.09.2008.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.08.1987 та трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.09.2008, та здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.09.2024, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76018, ) судові витрати у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) судові витрати у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович