Справа № 309/477/25
Суддя: Довжанин М. М.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/477/25
Провадження № 2-а/309/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді: Довжанин М.М.

за участю секретаря: Драб Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся у суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04 лютого 2025 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову №УП-12 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно гр. ОСОБА_1 . Згідно вказаної постанови 03.12.2024 року громадянину ОСОБА_1 направлена повістка №1538735, згідно якої останній зобов`язаний з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 год. 16.12.2024 року. 12.12.2024 року громадянин ОСОБА_1 отримав рекомендованого листа з повісткою, але на зазначену дату в повістці не з`явився. Згідно постанови станом на 04.02.2025 року громадянин ОСОБА_1 про причини неявки не повідомив та у строк, зазначений в повістці, не прибув. Відповідно до вказаної постанови накладено штраф в сумі 17000,00 гривень на ОСОБА_1 . Позивач з даною постановою не згідний, оскільки остання винесена без достатніх правових підстав, без належних доказів факту правопорушення, вимоги законодавства про мобілізацію позивач, вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а відповідачем не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи наявна його (позивача) вина у вчиненні такого правопорушення. Позивач заявою від 17.12.2024 року повідомив, що не зміг прибути до відповідача на 16.12.2024 року о 09 год. для уточнення даних згідно повістки №1538735 від 03.12.2024 року, яку отримано 12.12.2024 року засобами поштового зв`язку, через поважні причини, а саме: офіційний постійний догляд за хворим братом особою з інвалідністю з дитинства першої групи «А» внаслідок психічного розладу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та батьком особою з інвалідністю першої групи по зору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідач не взяв до уваги заяву позивача від 17.12.2024 року, хоча отримав її 23.12.2024 року, що підтверджується номером поштового відправлення 168 Укрпошти.

Відповідач протиправно, безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в сумі 17000 грн., чим заподіяв як позивачу, так і всім членам його малозабезпеченої сім`ї моральну шкоду.

У зв`язку з викладеним позивач просить скасувати постанову №УП-12 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.02.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000, 00 гривень та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративне правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 17 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги просив задовольнити повному обсязі.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив справу розглядати без участі відповідача, в задоволенні позову відмовити. Представником відповідача відзив на позовну заяву обґрунтовано наступним. 17.12.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла заява від ОСОБА_1 , однак у заяві не зазначені підстави, які передбачені ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», як поважні причини неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, а саме: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина. З боку ІНФОРМАЦІЯ_2 жодних протиправних дій відносно ОСОБА_1 допущено не було, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали справи та додані до неї письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до повістки №1538735 від 03.12.2024 року, надісланої засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 16.12.2024 року о 09 годині для уточнення даних.

Позивач заявою від 17.12.2024 року повідомив, що не зміг прибути до відповідача на 16.12.2024 року о 09 год. для уточнення даних згідно повістки №1538735 від 03.12.2024 року, яку отримано 12.12.2024 року засобами поштового зв`язку, через поважні причини, а саме: офіційний постійний догляд за хворим братом особою з інвалідністю з дитинства першої групи «А» внаслідок психічного розладу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та батьком особою з інвалідністю першої групи по зору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно постанови №УП-12 від 04.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення станом на 04.02.2025 року громадянин ОСОБА_1 про причини неявки не повідомив та у строк, зазначений в повістці, не прибув. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка визначає, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце,зазначені в повістці.

Як вбачається з постанови №УП-12 від 04.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення, за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, на громадянина ОСОБА_1 постановлено накласти штраф у сумі 17000 гривень.

Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_1 суд керується наступними положеннями законодавства.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні.

Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Крім того, в абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

На підставі викладеного, суд вважає, що відсутня подія адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки у повістці зазначено мету прибуття, не передбачену законом, а саме абз. 1 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, законом чітко визначено підстави, за яких у громадян виникає обов`язок звитись до ТЦК на підставі отримання відповідної повістки. Крім того, позивач повідомив ТЦК про причини неявки.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі вимог закону, що є порушенням ст. 19 Конституції України.

Факт вчинення позивачем правопорушення є недоведеним.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст.210-1 КУпАП, винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення на ОСОБА_1 17000 гривень штрафу є протиправною, а тому позовні вимоги в частині скасування постанови слід задовольнити. Постанову про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст.210-1 КУпАП належить скасувати і закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статтею 210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також й інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України)

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї зі складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19) та постанові від 20 січня 2021 року у справі № №686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

При цьому позивач не надав будь-яких доказів того, що він зазнав моральних страждань, зміни організації способу життя та ін.

Дії відповідача щодо винесення постанови в справі про адміністративне правпорушення не призвели до завдання моральної шкоди позивачеві, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність такої шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача, а також розміру такої шкоди. Отже, позивачем не доведено усіх складових деліктної відповідальності, тому суд позбавлений можливості встановити наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди задля її відшкодування у відповідності до вимог статей 23, 1173 ЦК України й з цих підстав суд відмовляє у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Постанову №УП-12 від 04.02.2025 про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 17 000 гривень штрафу скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М. М.