Справа № 600/217/25-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/217/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області і його відмову від нарахування та виплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів, за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, за 2024 рік у кількості 14 календарних днів та за 2025 рік у кількості 14 календарних днів виходячи із грошового забезпечення станом на день виключення з кадрів ДСНС України - 13.01.2025;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів, за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, за 2024 рік у кількості 14 календарних днів і за 2025 рік у кількості 14 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день виключення з кадрів ДСНС України - 13.01.2025;

- стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області за порушення розрахунку при звільненні середній заробіток за кожний день затримки відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України та компенсацію втрати частини грошових доходів згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, починаючи з 13.01.2025 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 2012-2025 роки проходив служу цивільного захисту та 03.01.2025 р. звільнений, а 13.01.2025 р. виключений з кадрів ДСНС. При цьому, позивач зазначає, що під час проходження служби він не використав додаткову відпустку як учаснику бойових, а тому набув право на її компенсацію під час звільнення, однак відповідач протиправно не виплатив вказану грошову компенсацію з розрахунку 14 календарних днів на рік та виходячи із грошового забезпечення станом на день виключення з кадрів ДСНС України - 13.01.2025 року. Крім того, позивач вказує, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за кожний день затримки здійснення виплат грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. З вказаних підстав позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у відзиві на позов відніс вирішення спору на розсуд суду.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 06.08.2021 р. позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. (а.с. 11).

Позивач проходив службу цивільного захисту в органах Державної служби України з надзвичайних ситуацій та відповідно до наказів від 03.01.2025 р. №3 та від 13.01.2025 р. №11-НК/69 звільнений та виключений з кадрів ДСНС України. (а.с. 12-13).

13.01.2025 р. позивач подав до відповідача заяву про виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної під час проходження служби додаткової відпустки як учаснику бойових дій. (а.с. 14).

15.01.2025 р. відповідачем повідомлено позивачу, що додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, йому не надавались. Також вказано, що чинним законодавством не передбачено виплату компенсації за невикористані дні вказаної додаткової відпустки, оскільки ця відпустка не є щорічною. (а.с. 15).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту мають право на такі види відпусток інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з п. 25 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, у тому числі за не використані дні щорічних відпусток у минулі роки.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон №3551-XII), відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Згідно з ст. 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до положень статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 77-2 Кодексу Законів про працю України визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Судом встановлено, що 13.01.2025 р., після звільнення зі служби цивільного захисту, позивач подав до відповідача заяву про виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної під час проходження служби додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

15.01.2025 р. відповідачем повідомлено позивачу, що додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, йому не надавались. Також вказано, що чинним законодавством не передбачено виплату компенсації за невикористані дні вказаної додаткової відпустки, оскільки ця відпустка не є щорічною.

Таким чином, у спірних правовідносинах спірним є питання наявності у позивача права на компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі №300/598/20 у подібних правовідносинах.

Верховний Суд у справі №300/598/20 застосовано наступні праві висновки.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, визначені у ст. 129 КЦЗ України. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, можуть бути надані такі відпустки: щорічна основна відпустка; додаткова відпустка у зв`язку з навчанням; творча відпустка; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; соціальні відпустки: у зв`язку з вагітністю та пологами; по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою; відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.ч.6, 9, 31 ст. 129 КЦЗ України.

Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що Кодексом цивільного захисту України не виключаються випадки, коли особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Таким чином, у наступному календарному році, особа рядового і начальницького складу служби цивільного захисту має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями КЦЗ України, Положення №593, Інструкції №475 та Інструкції №623 питання компенсації невикористаної частини відпустки особі рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за минулі роки, Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Отже, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з органів ДСНС України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Крім того, варто зазначити, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин стосовно виплати особам рядового та начальницького складу цивільного захисту грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, мають застосовуватись норми КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Суд встановив, а відповідачем не заперечується, що позивачу при звільненні не виплачено грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за 2022-2025 роки.

Таким чином, відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020-2025 роки при звільненні з військової служби.

При цьому, суд звертає увагу, що обрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020-2025 роки, як і кількість вказаних днів не були спірними між сторонами, а отже й порушення прав позивача в цій частині наразі не має. Суд вважає, що вказані вимоги є передчасними, оскільки наразі відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть порушені його права в майбутньому. Вказане стосується й позовних вимог позивача щодо стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області за порушення розрахунку при звільненні середній заробіток за кожний день затримки відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України. Стягнення середнього заробітку можливе лише за умови здійснення виплати із затримкою усіх сум грошового забезпечення при звільненні, однак до моменту здійснення таких виплат відсутні підстави та можливість для обрахунку середнього заробітку. Суд не може приймати рішення про зобов`язання відповідача вчиняти чи утримуватись від вчинення певних дій в майбутньому до моменту порушення прав, свобод та інтересів особи, а тому вказані позовні вимоги є передчасними та не можуть бути задоволені.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, починаючи з 13.01.2025 по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (Закон №2050-ІІІ), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст.2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (Порядок №159).

Згідно з п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 по справі №816/379/16, від 30.09.2020 по справі №280/676/19, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Отже зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи встановлено наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум грошового забезпечення, останній має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

При цьому, вимогами чинного законодавства не передбачено підстав для відмови у виплаті вказаної компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а тому у спірних правовідносинах відсутні дискреційні повноваження відповідача. Таким чином, матеріалами справи підтверджено обов`язок відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за весь час затримки їх виплати.

Однак, як встановлено судом у спірних правовідносинах, компенсація втрати частини заробітної плати підлягає нарахуванню та виплати одночасно із виплатою позивачу компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. Тому, суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача в цій частині про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати буде нарахування та невиплата грошових коштів, а тому вказані позовні вимоги будуть задоволені у визначений судом спосіб.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду правомірності бездіяльності та відмови щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2025 роки.

При цьому, суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог в частині здійснення обрахунку суми та визначення кількості днів, за які підлягають виплаті вказана компенсація, а також щодо стягнення середнього заробітку за кожний день затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Також, суд дійшов висновку, що одночасно із виплатою грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій відповідачем підлягає нарахуванню і виплата позивачу компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації додаткової відпустки. Однак, суд дійшов висновку, що неналежним способом захисту права позивача в цій частині є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору в даній категорії справ, суд не вирішує питання про відшкодування вказаних судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області і його відмову від нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 2025 роки.

3. Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 - 2025 роки із одночасним нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини грошових доходів згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, починаючи з 13.01.2025 по день фактичного розрахунку.

4. В решті позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області (вул. С. Скальда, 1А, м. Чернівці, Чернівецький р-н, Чернівецька обл., 58018, ).

Суддя Т.М. Брезіна