Справа № 640/19606/19
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року справа №640/19606/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТСТРОЙ ПЛЮС" до Головного управління Державної податкової служби м.Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «АНСТРОЙ ПЛЮС» (далі позивач, ТОВ «АНСТРОЙ ПЛЮС») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), в якому просить:

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення рішення від 09.10.2019 № 01, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві, про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну 1018930,00 грн, у т.ч. за основним платежем - 815 144,00 грн, за штрафними санкціями - 203 786,00 грн;

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення рішення від 09.10.2019 № 01, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві, про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 2236,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки з боку позивача відсутній факт порушення норм податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки, вважають, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що не погоджується з доводами і аргументами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні, призначеному на 17.03.2020, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

До суду надійшла заява від правонаступника відповідача Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011) про заміну відповідача правонаступником.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 допущено заміну відповідача Головного управління ДПС у м. Києві () на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС України (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 30.07.2019 № 10853, відповідачем проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, за результатами якої складено акт від 19.09.2019 №24/26-15-05-05-01-02/38443540.

Перевіркою встановлено порушення:

п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996- XIV зі змінами та доповненнями, п.5, п.6, п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», п.14 П(С)БО 7, п.5 П(С)БО 11, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 815 144 грн, в т.ч. за період 2016 рік на суму 54111 грн, за 2017 рік на суму 447833 грн, за 2018 рік на суму 313200 грн;

п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, п.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996- XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2 ст.1, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704, в результаті чого завищено від`ємне значення по ПДВ на суму ПДВ 2236 грн в т.ч. по періодам: червень 2019 року на суму ПДВ - 2236 грн.

На підставі висновків акта перевірки Головного управління ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

№01 від 09.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну 1 018 930,00 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 815 144,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 203 786,00 грн;

№01 від 09.10.2019, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 2236,00 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За загальним правилом для цілей бухгалтерського обліку отримана поворотна фінансова допомога є зобов`язанням (пункт 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20 - далі П(С)БО 11) та враховуючи те, що вона підлягає погашенню грошовими коштами, таке зобов`язання є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням) (пункт 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року № 559 - далі П(С)БО 13).

У взаємозв`язку з викладеним, доходи - це збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

П(С)БО 13 визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Згідно з визначеними поняттями у пункті 4 П(С)БО 13, фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Приписами пункту 6 П(С)БО 13 визначено, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Згідно із пунктом 29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 П(С)БО 13 передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами (пункт 31 П(С)БО 13).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 (далі - П(С)БО 15).

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно із пунктом 7 П(С)БО 15 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Відповідно до пункту 11 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 № 817 (далі - П(С)БО 28) теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

За приписами пункту 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Як вже зазначалося вище, згідно з П(С)БО 11 зобов`язання поділяються на довгострокові та поточні.

Пунктом 4 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців починаючи з дати балансу.

В свою чергу, дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).

Відповідно до пункту 4 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними.

Пунктом 8 П(С)БО 11 передбачено, що зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Отже, для правильного вирішення даного спору необхідно встановити, чи на дату балансу зобов`язання за договором позики були довгостроковими чи короткостроковими, оскільки від цього залежить, чи підлягають зобов`язання дисконтуванню, чи ні. Крім того, необхідним є перевірка правильності здійснення розрахунку дисконтування. При цьому, аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, правила дисконтування із включенням суми дисконту до інших доходів поширюються лише на довгострокові зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «СК «АНТСТРОЙ» (Кредитор) та ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» (Позичальник) укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №01-16 від 20.12.2016, відповідно до умов якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується використати її у власній господарській діяльності у повернути у визначений даним Договором строк. Фінансова допомога надається у розмірі 2500000,00 грн без ПДВ шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника.

Відповідно до п.3.4 договору строк, на який надається фінансова допомога закінчується 19.12.2017 року.

Згідно з п.4.1. Договору повернення поворотної фінансової допомоги можливе у будь-який час достроково.

Сторонами укладено додаткову угоду №1 від 15.12.2017 до договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01-16 від 20.12.2016, в якій домовились про внесення змін в п.3.4. договору з викладенням його в наступній редакції: строк, на який надається фінансова допомога закінчується 18.12.2018 року. За домовленістю сторін цей строк може бути продовжений.

В подальшому, Сторонами укладено додаткову угоду №2 від 12.12.2018 року до договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01-16 від 20.12.2016, відповідно о якої внесено зміни в п.3.4, а саме: строк, на який надається фінансова допомога закінчується 17.12.2019 року. За домовленістю сторін цей строк може бути продовжений.

Відповідно до наданих виписок та картки рахунку 6851 по контрагенту ТОВ «СК «АНТСТРОЙ» за період з 01.01.2016 по 30.06.2019 ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» отримано безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у 2016-2017 роках на загальну суму 2 043 302,65 гривень.

Станом на 30.06.2019 у ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» обліковується кредиторська заборгованість за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №01-16 від 20.12.2016 перед ТОВ «СК «АНТСТРОЙ» у сумі 2 043 302,65 гривень, що відповідає даним бухгалтерського обліку по рахунку 6851.

Також, між ТОВ «СК «АНТСТРОЙ» (Кредитор) та ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» (Позичальник) укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №12-15 від 30.12.2015, за умовами якого в порядку та на умовах, передбачених чинним Договором, Кредитор зобов`язується надати Позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується використати її у власній господарській діяльності у повернути у визначений даним Договором строк. Фінансова допомога надається у розмірі 3500000,00 грн без ПДВ шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника.

Відповідно до п.3.4 договору строк, на який надається фінансова допомога закінчується 29.12.2016 року.

Згідно з п.4.1. Договору повернення поворотної фінансової допомоги можливе у будь-який час достроково.

Сторонами укладено додаткову угоду №1 від 26.12.2016 до договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №12-15 від 30.12.2015, в якій домовились про внесення змін в п.3.4. договору з викладенням його в наступній редакції: строк, на який надається фінансова допомога закінчується 28.12.2017 року. За домовленістю сторін цей строк може бути продовжений.

Сторонами укладено додаткову угоду №2 від 21.12.2017 до договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №12-15 від 30.12.2015, в якій домовились про внесення змін в п.3.4. договору з викладенням його в наступній редакції: строк, на який надається фінансова допомога закінчується 27.12.2018 року. За домовленістю сторін цей строк може бути продовжений.

Сторонами укладено додаткову угоду №3 від 24.12.2018 до договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №12-15 від 30.12.2015, в якій домовились про внесення змін в п.3.4. договору з викладенням його в наступній редакції: строк, на який надається фінансова допомога закінчується 26.12.2019 року. За домовленістю сторін цей строк може бути продовжений.

Як вбачається з акту перевірки, відповідно наданих виписок банку та картки рахунку 6851 по контрагенту ТОВ «СК «АНТСТРОЙ» за період з 01.01.2016 по 30.06.2019 ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» отримано безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у 2016 році на загальну суму 708000 гривень. С-до заборгованість на 01.01.2016 року становило - 2357658 гривень

Станом на 30.06.2019 у ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» обліковується кредиторська заборгованість за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №12-15 від 30.12.2015 перед ТОВ «СК «АНТСТРОЙ» у сумі 3 065 658,00 гривень, що відповідає даним бухгалтерського обліку по рахунку 6851.

Згідно з П(С)БО 11 зобов`язання поділяються на довгострокові та поточні.

Пунктом 4 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців починаючи з дати балансу.

В свою чергу, дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).

Відповідно до пункту 4 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними.

Пунктом 8 П(С)БО 11 передбачено, що зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, правила дисконтування із включенням суми дисконту до інших доходів поширюються лише на довгострокові зобов`язання.

Водночас, суд вважає помилковими твердження позивача, що позика, отримана товариством за відповідними договорами є короткостроковими, оскільки сторонами погоджено можливість дострокового її погашення.

В даному випадку, договір позики є довгостроковим, оскільки його умовами визначено, що строк виконання даного зобов`язання настає більш ніж протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Разом з тим, зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючим органом здійснено дисконтування за формулою: PV = FV : (1 + i)n, де FV - майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (облікова ставка рефінансування НБУ); n - кількість періодів дисконтування.

Пунктом Б5.1.1 Додатка Б до Міжнародного стандарту фінансової звітності 9 «Фінансові інструменти» (далі - МСФЗ 9) визначено, що для оцінки справедливої вартості позики, виданої на неринкових умовах, необхідно продисконтувати всі майбутні грошові надходження по такій позиції за переважаючою ринковою ставкою відсотка для аналогічного інструмента з аналогічним кредитним рейтингом.

Під аналогічним інструментом розуміється кредит або позика з аналогічним терміном, валютою, типом відсоткової ставки, схемою руху грошових коштів, наявністю застави і базою для нарахування відсотків.

Справедлива вартість виданої позики дорівнюватиме величині усіх майбутніх грошових потоків, дисконтованих за ринковою ставкою відсотка на подібний інструмент (подібний за валютою, строками, типом ставки відсотка та іншими ознаками). Різниця між сумою позики та її справедливою вартістю є витратами. Водночас, в процесі амортизації фінансового активу визнаються фінансові доходи (пункт 5.7.2 МСФЗ 9).

Згідно з параграфом К384 Додатка В до МСФЗ 9 грошові потоки, пов`язані з короткостроковою дебіторською заборгованістю, не дисконтують, якщо вплив дисконтування є несуттєвим.

Кращим свідченням справедливої вартості є ціни котирування на активному ринку. Якщо ринок для фінансового інструмента не є активним, суб`єкт господарювання встановлює справедливу вартість, застосовуючи метод оцінювання. Мета застосування методу оцінювання - встановити, якою буде ціна операції на дату оцінки в обміну між незалежними сторонами, виходячи з звичайних міркувань бізнесу (пункт 5.4.2 МСФЗ 9).

Фінансовий інструмент вважається котируваним на активному ринку, якщо ціни котирування легко і регулярно доступні (за допомогою біржі, дилера, брокера, промислової групи, служби інформації про ціни або регулівного органу) та відображають фактичні й регулярно здійснювані ринкові операції між незалежними сторонами. Справедлива вартість визначається як ціна, узгоджена між зацікавленим покупцем та зацікавленим продавцем в операції незалежних сторін. Мета визначення справедливої вартості для фінансового інструмента, який відкрито купується та продається на активному ринку - отримати ціну, за якою відбулась би операція з цим інструментом (тобто без модифікації або перепакування інструмента) на кінець звітного періоду на найсприятливішому активному ринку, до якого суб`єкт господарювання має безпосередній доступ (пункт Б5.4.3 МСФЗ 9).

Якщо ринок для фінансового інструмента не є активним, суб`єкт господарювання встановлює справедливу вартість, застосовуючи метод оцінювання. Цей метод базується на застосуванні останніх ринкових операцій між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами (якщо вони доступні), посиланні на поточну справедливу вартість іншого інструмента, який є практично таким самим, аналізі дисконтованих грошових потоків та моделі опціонного ціноутворення. Якщо є метод оцінювання, який зазвичай використовують учасники ринку для визначення ціни інструмента, і доведено, що він надає достовірні оцінки цін, отриманих у фактичних ринкових операціях, то суб`єкт господарювання застосовує цей метод (пункт Б5.4.6 МСФЗ 9).

Пунктом 29 П(С)БО 13 визначено, що позичальник повинен первісно оцінити фінансові зобов`язання (позику) та відобразити її в обліку за фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості зобов`язань (суми позики) і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням фінансового інструмента.

Виходячи з положень МСФЗ 9, перед тим як оцінювати грошові потоки платник податків сам має право визначити за якою методикою їх оцінювати: за ціною котирування ціни на активному ринку чи, застосовуючи метод оцінювання, у разі відсутності активного ринку.

Національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, відтак, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно, а контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки платнику податків щодо методики.

Разом із цим, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Тобто, визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. Тому позиція контролюючого органу щодо посилання на міжнародні стандарти у разі, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірною та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином, застосований відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах міжнародного стандарту фінансового обліку, в той час як позивач застосовує національне П(С)БО.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 04 січня 2023 року у справі № 640/10524/20.

Доводи контролюючого органу про обґрунтованість застосування до спірних правовідносин порядку амортизації собівартості фінансових інвестицій, визначених у П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції», Суд вважає безпідставними, оскільки пунктом 4 П(С)БО 13 встановлено, що фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора. В даному випадку отримання позивачем поворотної фінансової допомоги є фінансовим зобов`язанням, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування методики визначення амортизованої собівартості фінансової інвестиції до спірних правовідносин.

В свою чергу, П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» визначає виключно методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зменшення корисності активів та її розкриття у фінансовій звітності, та не визначає такі методологічні засади щодо зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо протиправності збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в цій частині.

Крім того, перевіркою встановлено, що ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» до складу інших витрат операційної діяльності (рахунок 949) за 2018 рік віднесені витрати з сумі 150000,00 грн по поліпшенню та ремонту (модернізації) власної нежитлової будівлі площею 2595,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Іванківський район, смт. Іванків, вул. Проскури Івана, буд. 79 по наступному акту приймання - передачі устаткування до монтажу від 30.03.2018 №1 на суму 150000,00 грн, чим порушено п.14 П(С)БО 7, п.7 П(С)БО 16, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України.

Як встановлено судом, у періоді, що перевірявся позивачем власними силами (робітниками підприємства здійснено поточний (частково відновлювальний) ремонт адмінбудинку під літерою А, площею 460,8 кв.м, нежитлової будівлі у м.Іванків, витрати по яких віднесені останнім до витрат періоду, в якому був здійснений, а саме:

- поточний частковий ремонт кровлі (фарбування, заміна профнастілу);

- відновлення зношених елементів гідробар`єру;

- ремонті роботи ганку (фарбування, штукатурні роботи, часткова заміна профнастілу;

- часткова заміна зношених від час елементів опалення (заміна старих труб, обводів, флянців, фарбування);

- оновлення санвузла (штукатурні та фарбувальні роботи);

- оновлення зношених елементів перил та сходів.

Виконання зазначених вище робіт на в адмінбудівлі підтверджується доданими до позову актом приймання-передачі устаткування до монтажу на суму 150 000,00 грн; актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів.

Позивач зазначив, що зазначений адмінбудинок є невиробничим приміщенням, підтвердженням чого є сплата ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» податку на нерухоме майно площею 944,60 кв.м., відмінне від земельної ділянки, за наступні об`єкти нерухомого майна: адмінбудинок під літерою «А» загальною площею 460,8 кв.м.; їдальня під літерою «В» загальною площею 483,8 кв.м. В підтвердження чого позивачем надано копію податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земель ділянки за 2018 рік.

Дану операцію відображено бухгалтерським записом: Д-т 949 К-т 1522 на суму 150000,00 грн.

Суд зазначає, що слід розрізняти поняття поточний та капітальний ремонт.

Поточний ремонт - ремонт, що виконується для забезпечення або відновлення працездатності виробу і полягає у заміні та/або відновленні окремих частин.

Капітальний ремонт - ремонт, що виконується для відновлення справності та повного або близького до повного відновлення ресурсу виробу із заміною або відновленням будь-яких частин, у т. ч. базових.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 затверджено «Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів» (далі - Методичні рекомендації; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), які можуть застосовуватися підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами, їх філіями та іншими виділеними на окремий баланс підрозділами (далі - підприємства) незалежно від форм власності і організаційно-правових форм (крім банків і бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Відповідно до пункту 28 Методичних рекомендацій приймання закінчених робіт з ремонту і поліпшення основних засобів (модернізація, добудова, реконструкція тощо) оформлюється актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів.

Згідно з пунктом 29 Методичних рекомендацій рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. Зокрема, заміна окремих важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) може бути відображена як заміна об`єкта основних засобів, якщо термін корисного використання такої частини відрізняється від терміну корисного використання основних засобів, до яких належить цей компонент. У цьому випадку заміна такого компонента відображається капітальними інвестиціями у придбання нового об`єкту основних засобів і списанням заміненого об`єкту. Витрати на поліпшення основних засобів для відновлення майбутніх економічних вигод, очікуваних від їх використання, визнаються капітальними інвестиціями за умови, що балансова вартість активу не перевищує суми його очікуваного відшкодування.

Сумою очікуваного відшкодування вважається найбільша з двох оцінок: чиста вартість реалізації або теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від використання основних засобів, включаючи його ліквідаційну вартість.

Пунктом 31 Методичних рекомендацій передбачено, що вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом.

Прикладами такого поліпшення є: а) модифікація, модернізація об`єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг); в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати; г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Водночас, згідно з пунктом 32 Методичних рекомендацій витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Відповідно до п.14 П(С)БО 7 «Основні засоби» первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.

В той час, згідно з п. 15 НП(С)БО 7 «Основні засоби» витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Враховуючи зазначені норми, суд констатує, що позивачем всі вищевказані ремонтні роботи на об`єкті (адмінбудинок) проведені в рамках поточного ремонту, а не капітального ремонту, як про це зазначено в акті перевірки.

Разом з тим, відповідач в акті перевірки не навів аргументів про те, що проведені позивачем роботи по поліпшенню та ремонту (модернізації) власної нежитлової будівлі у м.Іванків. є фактично проведеним капітальним ремонтом.

За таких обставин, понесені витрати позивачем вірно відображені та обліковані у бухгалтерському обліку підприємства та звітності, тому відсутній факт заниження податку на прибуток на суму 150000,00 грн, відповідно, є безпідставними та недоведеними висновки контролюючого органу в цій частині.

Крім того, в ході перевірки встановлено взаємовідносини ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору оренди транспортних засобів від 01.04.2017 б/н.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» до рядку 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість» за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 віднесено витрати по взаємовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . Водночас, до перевірки не надані акти здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підтверджують понесені витрати, по вищевказаному договору всього у сумі 3975000 грн, а саме: у сумі 2385000 грн (включено до собівартості річної звітності) за період 2017 рік у сумі 1590000 грн (включено до собівартості річної звітності) за період 2018 рік.

Вищезазначені операції в бухгалтерському обліку ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» відображені наступними бухгалтерськими проводками: Дт.631 Кт311; Дт91 Кт631.

На думку контролюючого органу, відсутність первинних документів по контрагенту ФОП ОСОБА_1 , унеможливлює дослідження фактичного понесення витрат у розумінні норм чинного законодавства з питань бухгалтерського обліку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно з пунктом 1.1 договору оренди транспортних засобів б/н від 01.04.2017 ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) передає, а ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» (Орендар) приймає в тимчасове платне користування (в оренду) транспортні засоби у кількості та переліку, зазначеному в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що Орендодавець надає транспортні засоби у справному стані по Акту прийому-передачі транспортних засобів (Додаток №2), що є невід`ємною частиною даного Договору. З моменту підписання зазначеного акта починається обчислення строку даного Договору і нарахування орендної плати.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що протягом 7 (семи) календарних днів з моменту підписання Акта приймання-передачі, вказаного в п.4.1. даного Договору, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю орендну плату за перший календарний місяць оренди.

Пунктом 4.4. Договору встановлено, що після закінчення терміну оренди Орендар повертає Орендодавцеві транспортні засоби у справному стані, відповідно до Акту приймання-передачі, з урахуванням нормального зносу, що виник у період експлуатації.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що цей Договір оренди укладається Сторонами строком до 31.12.2018.

Згідно з п.3.1, п.3.2. Договору за користування транспортними засобами щомісячно Орендар сплачує Орендодавцю оренду плату у розмірі 265 000,00 грн без ПДВ на поточний рахунок у банківській установі Орендодавця. Орендна плата сплачується не пізніше 10 (десятого) числа поточного місяця.

Як свідчать матеріали справи, сторонами складено та підписано Додаток №1 до Договору оренди транспортних засобів від 01.04.2017 «Перелік транспортних засобів»; Додаток №2 до Договору оренди транспортних засобів від 01.04.2017 «Акт приймання-передачі (надання в оренду) транспортних засобів від 01.04.2017».

За твердженням позивача, зазначені акти ним надавались до перевірки, що не спростовано відповідачем.

Також, як свідчать матеріали справи, у позивача на підтвердження реальності господарської операції з ФОП ОСОБА_1 наявні акти надання послуг: №04/17 від 30.04.2017 на суму 265 000,00 грн; №05/17 від 31.05.2017 на суму 265 000,00 грн; №06/17 від 30.06.2017 на суму 265 000,00 грн; №07/17 від 31.07.2017 на суму 265 000,00 грн; №08/17 від 31.08.2017 на суму 265 000,00 грн; №09/17 від 30.09.2017 на суму 265 000,00 грн; №10/17 від 31.10.2017 на суму 265 000,00 грн; №11/17 від 30.11.2017 на суму 265 000,00 грн; № 12/17 від 31.12.2017 на суму 265 000,00 грн; №01/18 від 31.01.2018 на суму 265 000,00 грн; №02/18 від 28.02.2018 на суму 265 000,00 грн; №03/18 від 31.03.2018 на суму 265 000,00 грн; акт надання послуг №04/18 від 30.04.2018 на суму 265 000,00 грн; №05/18 від 31.05.2018 на суму 265 000,00 грн; №06/18 від 30.06.2018 на суму 265 000,00 грн; №07/18 від 31.07.2018 на суму 265 000,00 грн; №08/18 від 31.08.2018 на суму 265 000,00 грн; №09/18 від 30.09.2018 на суму 265 000,00 грн; №10/18 від 31.10.2018 на суму 265 000,00 грн; №11/18 від 30.11.2018 на суму 265 000,00 грн; №12/18 від 31.12.2018 на суму 265 000,00 грн.

З метою підтвердження господарської операції з ФОП ОСОБА_1 за договором оренди позивач надав платіжні доручення, витяг з виписки за період з 01.09.2017 до 30.09.2017; картку рахунку 631 за період з 01.01.2016 по 08.10.2019.

Окрім того, у відповідності до п.2.1 Договору ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» повернуто з оренди ФОП ОСОБА_1 транспортні засоби, про що підписано акт приймання-передачі транспортних засобів від 31.12.2018.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи статті 9 вказаного Закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господар» ГУ МІ операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.6. П(С)БО 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Враховуючи викладене, наявні у матеріалах справи документи в розумінні приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами та підтверджують реальність виконання договору оренди транспортних засобів, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_1 та правомірність включення позивачем до складу валових витрат суми коштів, сплачених на виконання вказаного договору.

Натомість, відповідачем не спростовано зазначених обставин жодними доказами.

Крім того, відповідачем у акті перевірки не зазначено на підставі якого запиту позивачем не надано відповідних первинних документів, зокрема, актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг).

Також, відповідачем не доведено, що в ході проведення перевірки складались акти про ненадання платником податків під час проведення перевірки відповідних документів.

Таким чином, відповідачем не доведено неправомірність формування позивачем витрат за наслідками господарських операції з ФОП ОСОБА_1 , а тому висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем фінансового результату до оподаткування за 01.01.2016 по 30.06.2019 у розмірі 3975000 грн, а саме: у сумі 2385000 грн за період 2017 рік та у сумі 1590000 грн за період 2018 рік, є необґрунтованими.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ» (код 40505747), ТОВ «ЛІЗАРДІ ГРУП» (код 39340381) суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено наявність взаємовідносин між ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» та ТОВ «ЛІЗАРДІ ГРУП», а саме: до перевірки надано картку рахунку 631 за 2016 рік по ТОВ «ЛІЗАРДІ ГРУП», видаткові накладні на придбання дизпалива, картка рахунку 311.

До перевірки позивачем надано договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) №16/03/15-АН. На умовах визначених у договорі постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (дизельне пальне). Кількість, найменування та ціна продукції вказується у рахунках-фактурах та видаткових накладних.

Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» та наданих до перевірки первинних документів, у перевіряємому періоді (2016 рік), ТОВ «ЛІЗАРДІ ГРУП» виписані видаткові накладні на адресу ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» на поставку дизельного пального на загальну суму 28282 грн, в т.ч. ПДВ 4714 грн.

ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» сплачено кошти на адресу контрагента у сумі 28282 грн, в т.ч. ПДВ 4714 грн.

Разом з тим, контролюючим органом зроблено висновок про непідтвердження та нереальність здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом з огляду на наявну інформацію допиту директора ТОВ «ЛІЗАРДІ ГРУП» ОСОБА_2 , яка надала покази про те, що вона погодилася зареєструвати на себе підприємство та стати засновником (директором) підприємства за грошову винагороду без мети здійснення діяльності та непричетна до будь-якої фінансово-господарської діяльності ТОВ «ЛІЗАРДІ ГРУП».

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, у перевірений період позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ» щодо поставки труб на загальну суму 13417,00 грн, у т.ч. ПДВ - 2236,00 грн.

Факт виникнення господарських взаємовідносин між сторонами підтверджується рахунком-фактурою №СФ-001392 від 08.12.2016, у якому зазначені: реквізити постачальника та одержувача, назва товару, кількість, ціна без ПДВ, сума без ПДВ, загальна сума з урахуванням ПДВ. Даний рахунок-фактура підписаний ОСОБА_3 та містить печатку підприємства, у ньому зазначений строк сплати та наступні застереження: «Після виїзду за територію бази, претензії по якості та кількості металопрокату не приймаються. Погрузка металопрокату здійснюється тільки в відкриті машини».

Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною від 16.12.2016 №РН-0139 на загальну суму 13417,00 грн, у т.ч. ПДВ - 2236,17 грн, яка підписана від імені постачальника ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ» директором Оніщенком Б.В., від імені покупця ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» Хилько М.І. за довіреністю №436 від 12.12.2016.

Постачальник зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних та виписав на користь позивача податкову накладну від 12.12.2016 №24 на загальну суму 13417,00 грн, у т.ч. ПДВ - 2236,17 грн.

Зазначені вище документи, а також картка рахунку 631 за 2016 рік по ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ», картка рахунку 311 подавались позивачем для перевірки, про що зазначено в акті перевірки.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ» є оптова торгівля металами та металевими рудами, а його засновником (учасником) та директором є ОСОБА_3 .

Разом з тим, контролюючим органом зроблено висновок про непідтвердження та нереальність здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом з огляду на наявну інформацію допиту директора ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ» ОСОБА_3 , який надав покази про те, що він погодився зареєструвати на себе підприємство та стати засновником (директором) підприємства за грошову винагороду без мети здійснення діяльності та непричетний до будь-якої фінансово-господарської діяльності ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ».

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; ) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: - фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; - документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; - придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; - наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; - наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); - наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України та підписана уповноваженою особою.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Первинні документи по взаємовідносинах із зазначеними вище контрагентами мають всі необхідні та достатні дані для визначення виду послуг, об`єму наданих послуг, їх вартість, чітко зазначено економічну доцільність укладання господарських договорів із вищезазначеними суб`єктами господарювання, характер та об`єм наданих послуг кожним контрагентом.

Натомість, відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Також, з приводу доводів відповідача щодо наявності інформації про порушені кримінальні провадження стосовно контрагентів по ланцюгу постачання, суд зазначає, що станом на час розгляду справи відповідачем не надано вироків суду, що свідчить про необґрунтованість зазначених доводів.

Посилання контролюючого органу на інформацію про допит директорів ТОВ «ТД «МЕТАЛБУДПОСТАЧ» та ТОВ «ЛІЗАРДІ ГРУП», які пояснили, що не мають жодного відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності підприємств, суд приймає до уваги, однак вказує, що протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, суд зазначає, що такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності. Вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції.

А тому суд вважає посилання відповідача на відомості щодо допиту директорів, як на підставу порушення позивачем норм податкового законодавства необґрунтованими, оскільки вищезазначені акти не є вироком суду в розумінні статті 369 Кримінального процесуального кодексу України, яким встановлюються визнані судом доведеними фактичні обставин із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Крім того, суд звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів.

Разом з тим, у даній справі, контролюючим органом не доведено існування таких обставин.

На підставі викладеного, з урахуванням викладених норм та встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними і допустимими доказами правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСТРОЙ ПЛЮС» (04074 м. Київ, вул. Бережанська, 9, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) від 09.10.2019р. № 01, від 09.10.2019р. № 01.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСТРОЙ ПЛЮС» (04074 м. Київ, вул. Бережанська, 9, ) сплачений судовий збір у розмірі 15317,49 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011).

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.