Справа № 520/20110/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 р. Справа № 520/20110/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 23.12.24 по справі № 520/20110/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, другий відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 04 від 16.07.2024 щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04- 49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та в розмірі 3028,00 грн з 01.01.2024, з врахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що другим відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області (далі ТУ ДСА в Харківській області) № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04- 49/339 від 08.07.2024, оскільки з 01.01.2023 та з 01.01.2024 після прийняття Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-IX (далі Закон № 2710-IX) та Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік від 09.11.2023 № 3460-IX (далі Закон № 3460-IX) відповідно змінився розмір складових суддівської винагороди судді, а саме збільшився розмір прожиткового мінімуму, з якого нараховується, зокрема, посадовий оклад судді, що є безумовною підставою для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Стверджував, що положення статті 7 Законів № 2710-IX та № 3460-ІХ в частині запровадження величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру базового посадового окладу судді на рівні 2102 грн не відповідають приписам частини другої статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII), якими закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, тобто, згідно з приписами Законів № 2710-IX, № 3460-ІХ - 2684,00 грн та 3028,00 грн відповідно, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/20110/24 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, будинок 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2, місто Харків, 61022 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, будинок 158-Б, місто Запоріжжя, 69005, ) визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №04 від 16.07.2024 щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та в розмірі 3028,00 грн у період з 01.01.2024, з врахуванням раніше сплачених сум.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Перший відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 520/20110/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , оскільки статтею 7 Законів № 2710-IX та № 3460-ІХ з 01.01.2023 та з 01.01.2024 відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні - 2102 грн, а відтак, у спірних правовідносинах не відбулось події підвищення розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, як передумови для проведення перерахунку довічного грошового утримання позивача, що свідчить про правомірність спірного рішення другого відповідача.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 07 березня 2001 року №165/2001 ОСОБА_1 вперше призначений на посаду судді Київського районного суду м. Харкова строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 16 березня 2006 року № 3564-IV позивач обраний на посаду судді цього суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.04.2023 № 325/0/15-23 позивача звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 № 02/02-41 позивач відрахований зі штату Київського районного суду м. Харкова у зв`язку із звільненням у відставку.

Рішенням Пенсійного фонду України № 04 від 25.04.2023 позивачу встановлено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 54% суддівської винагороди судді, починаючи з 15.04.2023, яке обчислене, виходячи із стажу роботи позивача на посаді судді 22 роки 1 місяць 09 днів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі № 520/9449/23, вказане рішення відповідача визнано частково протиправним та скасовано.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, 2 роки 5 місяців навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Крім того, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановити ОСОБА_1 з 15 квітня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 15 квітня 2023 року, виходячи з розміру 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного вище судового рішення 09.02.2024 перший відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи з розміру 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Розмір посадового окладу позивача, з якої відповідачем здійснено обрахунок довічного грошового утримання, визначений ним, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду відповідно до абзацу 5 статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" у розмірі 2102,00 грн, що за підсумком склало 78825,00 грн.

Згідно з довідками ТУ ДСА України в Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, посадовий оклад позивача станом на 01 січня 2023 року становить 100650,00 грн, а з 1 січня 2024 року - 113550,00 грн, тобто тридцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідний рік, відповідно до правової позиції Верхового Суду від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21.

05.07.2024 та 08.07.2024 позивач звернувся до першого відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, надавши відповідні довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 16.07.2024.

Зазначену заяву розглянуто за принципом екстериторіальності та рішенням ГУ ПФУ у Запорізькій області від 22.04.2024 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовлено.

Позивач, не погодившись із відмовою другого відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у ОСОБА_1 права на здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 15.04.2023 та з 01.01.2024, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, оскільки для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII, а зміна Законами № 2710-IX та № 3460-ІХ складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та в розмірі 3028,00 грн у період з 01.01.2024, з урахуванням раніше сплачених сум.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів (частина друга статті 4 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з пунктом 1 частини 3, частинами 4, 5 статті 135 Закону № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1.1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1.2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1.25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі Порядок № 3-1) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку, заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 3-1 визначено, що заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 3-1).

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу ІІ Порядку № 3-1, звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді.

Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 3-1 визначено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Згідно з пунктом 2 розділу ІV Порядку № 3-1, для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання подаються оригінали документів

Відповідно до пункту 3 розділу ІV Порядку № 3-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку.

Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У свою чергу, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Статтею 7 Закону № 2710-ІХ установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 2684,00 грн; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн.

Статтею 7 Закону № 3460-IX установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028,00 грн; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що ТУ ДСА у Харківській області оформлено та видано ОСОБА_1 довідки № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 25-26), які враховуються при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до довідок № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці, станом на 01.01.2023 166 072,50 грн, у тому числі посадовий оклад судді 100650,00 грн та доплата за вислугу років 60390,00 rрн; станом на 01.01.2024 187357,50 грн, у тому числі посадовий оклад судді - 113550,00 грн та доплата за вислугу років - 68130,00 rpн.

Відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаних довідок, другий відповідач керувався положеннями статті 7 Законів № 2710-ІХ та № 3460-ІХ, якими передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2023 року та з 01 січня 2024 року становить 2102 гривні. Однак, колегія суддів зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII і норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Закони № 2710-ІХ та № 3460-IX не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Законів № 2710-IX та № 3460-ІХ вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Колегія суддів зазначає, що сталою та послідовною є практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 02.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі № 240/2978/22, від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22, від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21, від 21.09.2023 у справі № 380/25627/21).

Зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:

- Законом України Про судоустрій і статус суддів закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України Про судоустрій і статус суддів;

- зміна Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги збільшення станом на 01.01.2023 та 01.01.2024 розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04- 49/339 від 08.07.2024.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Головного управляння Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.07.2024 № 04 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, як вбачається зі змісту мотивувальної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції, при зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та в розмірі 3028,00 грн у період з 01.01.2024, з врахуванням раніше сплачених сум, судом не враховано, що спірне рішення було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Враховуючи, що обов`язок вчинити певні дії внаслідок визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області покладено судом на неналежного відповідача, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке не розглядало заяву та документи позивача та відповідно не приймало спірне рішення, рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та в розмірі 3028,00 грн у період з 01.01.2024, з врахуванням раніше сплачених сум, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 КАС України).

В силу приписів частини 2 та частини 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, колегія суддів зазначає, що справа адміністративної юрисдикції розглядається не інакше ніж за позовною заявою особи, яка звернулася до суду, та в межах позовних вимог. При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог лише у випадку необхідності обрання ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, якщо такі порушення мали місце, а форма заявлених позовних вимог не дозволяє це зробити, оскільки викладена в інший спосіб ніж потрібно для поновлення порушеного права в судовому порядку.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

З огляду на вказане, враховуючи, що єдиною підставою для відмови позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, другим відповідачем зазначено відсутність події підвищення базового розміру посадового окладу суддів, які працюють на відповідних посадах у 2023-2024 роках, правомірність якої не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та у розмірі 3028,00 грн з 01.01.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та неправильного застосування норм матеріального права помилково зобов`язано саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити певні дії, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позову та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та у розмірі 3028,00 грн з 01.01.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому підстави для його зміни або скасування в цій частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції № 9313-7948-6568-0409 від 17.07.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Отже, враховуючи вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції, відповідно до частин 3, 6 статті 139 КАС України, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як суб`єкта владних повноважень, що приймав оскаржуване рішення.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 520/20110/24 - скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та в розмірі 3028,00 грн у період з 01.01.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

Прийняти в цій частині постанову про відмову у задоволенні позову.

На виконання вимог статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої на підставі довідок ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/319 від 26.06.2024 та № 04-49/339 від 08.07.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн у період з 15.04.2023 по 31.12.2023 та у розмірі 3028,00 грн з 01.01.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 520/20110/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко