Справа № 420/39327/24
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без сторін відповідно до ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» до Львівської митниці, в якій позивач просить суд:

- визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 року;

- визнати противоправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/003185 від 16.11.2024 року.

У позовній заяві зазначено, що 16.11.2024 року ТОВ «ОТОМАН» (далі Брокерська компанія, Декларант), діючи в інтересах ТОВ «АТАМАН І К» (далі Товариство, Позивач), , на підставі Договору № 20/04-20 від 20.04.2020 року, звернулось до Львівської митниці у зв`язку із імпортуванням та ввезенням на територію України товару за митною декларацією, за якою відмовлено у митному оформленні №24UA40U6 від 16.11.2024 року, (далі МД), а саме: Мандарин свіжий, сорту CLEMENTINES, вагою 20 143,00 кг (нетто), країна виробництва Греція (далі Товар), постачальник FRUTOPOLIS S.A. (далі Постачальник). Товар поставлявся Позивачу Постачальником на підставі контракту на поставку № 01/23 від 20.03.2023 року (далі Контракт).

В подальшому, як вказано у позовній заяві, відповідачем було відправлено повідомлення Декларантові, в яких ним вимагаються додаткові документи, окрім тих документів, які вже були подані раніше та які передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ. У відповідь Декларантом надіслано лист № 16/11-24-3 від 16.11.2024 р. (далі Лист), разом з яким було надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості: прейскурант (прайс-лист) № б/н від 12.11.2024 року (далі Прайс-лист), лист-калькуляція витрат № б/н від 12.11.2024 року (далі Калькуляція), копія митної декларації країни відправлення № 24GREX58 від 12.11.2024 року (далі Експортна декларація) та висновок експерта № 20-67/11-2024 від 15.11.2024 року (далі Висновок експерта), та в якому викладено аргументи щодо безпідставності та необґрунтованості вимоги надати додаткові документи.

Позивач вказує, що 16.11.2024 року Декларантом було спочатку отримано від Відповідача рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 року (далі Рішення про коригування, Рішення), а згодом того ж дня картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/003185 від 16.11.2024 року (далі Картка відмови, Картка). Так, відповідно до Рішення про коригування, митна вартість Товару була відкоригована Відповідачем в бік збільшення її розміру, а саме: митну вартість збільшено до USD 25 611,82, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 21 120,48. Таке коригування митної вартості Товару в бік збільшення спричинило необхідність для Позивача сплатити митні платежі в більшому розмірі, ніж це було передбачено виходячи із заявленої Декларантом митної вартості. Таким чином, Позивачем було доплачено: ПДВ 39045,72 грн.

На переконання позивача, зазначені Рішення про коригування та Картка відмови підлягають скасуванню.

При цьому, позивач, з посиланням на фактичні обставини, вважає безпідставними твердження Львівської митниці щодо:

відсутності замовлення покупця до митного оформлення;

невідповідності інвойсу вимогам п.11.2 Контракту;

не підтвердження відомостей щодо складових митної вартості (транспортні послуги);

твердження про те, що калькуляційний лист, прайс-лист, експертний висновок, копія митної декларації країни відправлення не усувають вищезазначені невідповідності, а висновок експерта, як зазначається у такому, надано послугу виключно інформаційного характеру.

Позивач зауважує, що витребування додаткових документів не було обґрунтовано жодними підставами, що можна побачити в повідомленнях від Митниці Декларанту, яке було наведено у вступній частині цього позову. Відповідачем не було зазначено яких саме відомостей не вистачає, проігноровано документи, надані Позивачем, якими підтверджується як ціна товарів так і розмір фактичної сплати за такі товари; не зазначено конкретних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості імпортованих товарів.

Позивач зауважує, що відповідач в ході здійснення митних формальностей не висував тих зауважень до наданих до митного оформлення документах, які були зазначені в оскаржуваному Рішенні про коригування, тобто фактично позивач був позбавлений права та можливості заперечити проти них в ході митних формальностей, що порушує процедуру заявлення та контролю за визначенням митної вартості товарів, яка передбачена Митним кодексом України та яка була конкретизована ході формування в судової практики.

На підтвердження правової позиції позивач покликається на постанови Верховного Суд у від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15, від 14.04.2021 р. у справі № 820/4849/16, від 21.04.2021 у справі №820/263/17.

На переконання позивача, вимога відповідача щодо надання протягом 10 календарних днів надати додаткових документів на підтвердження вартості товару є необгрунтованою.

Підсумовуючи наведене, позивач зауважує, що для витребування додаткових документів відповідач повинен був чітко зазначити, які саме розбіжності наявні у наданих до митного оформлення документів, що можуть вплинути на визначення митної вартості, або які ознаки підробки були виявлені, або які відомості відсутні у наданих документах. На думку позивача, цей висновок підтверджується позицією Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 по справі № 815/329/17.

Позивач, з покликанням на фактичні обставини справи та постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16, від 06.03.2019 року у справі №809/278/17, у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у постанові від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14, окремо зауважує про необґрунтованість застосування відповідачем другорядних методів визначення митної вартості товару.

Підсумовуючи наведені доводи у позовній заяві, позивач зазначив, що документи, подані декларантом для митного оформлення Товару за ціною Контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх данні піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність будь-яких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості Товару шляхом її коригування в бік збільшення за другорядним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства.

З урахуванням наведеного у позовній заяві, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Суд ухвалою суду 24.12.2024 залишив позовну заяву без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

07 січня 2025 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

10 січня 2024 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановив учасникам справи строк для подання заяв по суті.

23 січня 2025 року від Львівської митниці надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з доводами позивача, вважає позов безпідставним та необґрунтованим

Так, як зазначає відповідач у відзиві з покликанням на норми Митного кодексу України, під час здійснення митного оформлення за митною декларацією від 16.11.2024 №24UA40U6 (далі МД) було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та виявлено наступне:

здійснення аналізу положень Контракту на поставку №01/23 від 20.03.2023, які регулюють процедуру погодження поставки товару, у тому числі і вартість товару, вбачається, що інвойс виставляється на підставі замовлення, однак незважаючи на це такі документи як інвойс та замовлення є взаємозалежні документи та для встановлення усі відомостей, що містять числові значення, такі два документа необхідно розглядати в сукупності. Однак, слід зазначити, що замовлення до митного оформлення не надавалось, що позбавляє можливості у повній мірі перевірити числові значення вартості товару, що містяться у поданих документах, а також чи відповідає виставлений інвойс замовленню;

до митного оформлення декларантом наданий інвойс №INVT 67 від 12.11.2024. Однак, наданий інвойс підписаний лише зі сторони постачальника (продавця), що не відповідає вимогам п. 11.2 Контракту. Такий інвойс, є невід`ємною частиною Контракту (п.1.2), а відтак і додатком до даного Контракту, однак такий підписаний лише стороною постачальника, та як наслідок, такий документ, на переконання відповідача, не може підтверджувати відомості про числові значення складових митної вартості. А за відсутності, замовлення відсутня можливість перевірити інформацію, у тому числі, умови поставки, форму оплати, та вартість товару, що вказується в інвойсі;

у гр. 16 та гр.23 наданої декларантом до митного оформлення CMR A1211242 від 12.11.2024 року наявні штампи перевізника Buleziuk Viktor. Однак, документи, які визначають договірні відносини з Buleziuk Viktor та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні. Натомість, рахунок-фактура на оплату транспортних послуг № СА-0000064 від 12.11.2024 р. виставлений ФОП ОСОБА_1 . Крім того, договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг № б/н від 12.11.2024 р. укладений також з ФОП ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. На думку відповідача, у сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, декларанту надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відзиві зазначається, що декларантом надіслано: калькуляційний лист, прайс-лист, експертний висновок, копія митної декларації країни відправлення.

Відповідач зазначив, що надіслані на вимогу митного органу документи не усувають вищезазначені невідповідності, а висновком експерта, як зазначається у такому, надано послугу виключно інформаційного характеру. Інших документів на вимогу не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість, визначеної за основним методом.

У відзиві зазначається, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу, відтак. Відповідачем застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA408020/2024/56618 від 13.11.2024 р., митна вартість товару становить 1,34 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось. Сума донарахованих митних платежів по оскаржуваному рішенню про коригування митної вартості 39045,72 грн.

Відповідач у відзиві також надає оцінку доводам позивача, що зазначені в позовній заяві, покликаючись на фактичні обставини справи, а на підтвердження своєї правової позиції, в тому числі щодо правомірності застосування резервного метода визначення митної вартості та витребування додаткових документів, покликається на постанови Верховного Суду від 02.05.2024 по справі №520/22458/23, від 31.03.2020 по справі №804/46595/18, від 16.04.2019 по справі №804/16271/15, від 19.06.2020 по справі №1.380.2019.002044, від 15.02.2022 по справі №826/12901/17, від 04 липня 2022 року № 804/1053/16; від 16 вересня 2022 року № 804/2708/18, від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 19.02.2019 у справі №804/1316/16, від 21.01.2020 у справі №804/428/16, від 11.09.2020 у справі №804/1211/1, від 05.02.2019 у справі №816/1199/15.

Враховуючи наведене у відзиві, відповідач просить суд відмовити ТзОВ «АТАМАН І K» у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Суд ухвалою від 17.02.2025 витребував у товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» копію митної декларації країни відправлення (Греція) №24GREX58 від 12.11.2024 з офіційним перекладом та зупинив провадження у справі №420/39327/24 до отримання витребуваних документів.

25 березня 2025 року суд ухвалою поновив провадження у справі №420/39327/24 зі стадії, на якій його було зупинено.

Станом на 25 березня 2025 року інших заяв по суті справи (заперечень на відповідь на відзив та пояснень), а також додаткових доказів, клопотань з боку сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

За приписами ч.10 ст.120 КАС України, зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження.

Враховуючи наведені приписи КАС України, адміністративна справа вирішується судом 25.03.2025 в межах граничного строку, визначеного ст.258 КАС України, з урахуванням приписів ст.120 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, з відзивом відповідача на позовну заяву та наданими ним доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» (Покупець) та компанією FRUTOPOLIS S.A. (Постачальник) укладено контракт на поставку №01/23 від 20.03.2023 (далі Контракт №01/23) (т.1 а.с.75-86).

Відповідно до п.1.1. Контракту №01/23, Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар (далі - «Товар»), зазначений в Замовленні Покупця та у виставлених на його підставі Інвойсах, що є невід`ємною частиною цього Контракту, в порядку та на умовах, обумовлених у Контракті.

Пунктом п.1.2. Контракту №01/23 визначено, що поставка Товару здійснюється партіями. Кількість кожної партії Товару узгоджується Сторонами і визначається в Замовленнях, наданих Покупцем на кожну партію Товару. Загальна кількість поставленого Товару складається з кількості, зазначеної в інвойсі по кожній партії Товару.

Згідно з умовами п.2.1. Контракту №01/23, загальна сума контракту складається із сум всіх Інвойсів, що будуть виставлені Постачальником на підставі Замовлень Покупця протягом усього строку дії цього контракту.

Пунктом 2.3. Контракту №01/23 визначено, що ціна Товару вказується в Інвойсах на оплату по кожній окремій партії Товару.

Відповідно до п.3.1., 3.2 Контракту №01/23, оплата за Товар здійснюється Покупцем за однією з наступних умовах: 100% від вартості партії Товару у якості передоплати або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення Товару Покупцем, що підтверджується ВМД. 3

Якщо в товаросупровідних документах та/або Інвойсі або в інших документах, що стосуються поставки Товару, яка здійснюється відповідно до певного Інвойсу, не зазначено умову оплати поставки такого Товару відповідно до п. 3.1 цього Контракту, то вважається, що 100% вартості такого Товару, що поставляється на підставі певного Інвойсу, має бути сплачено Постачальнику протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення Товару Покупцем, що підтверджується ВМД.

Згідно з п.4.2. Контракту №01/23, Постачальник може здійснювати поставку за цим Контрактом на наступних умовах «Інкотермс 2020»:

СРТ «ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ОПЛАЧЕНО ДО» (місце/порт відправлення/призначення вказується в інвойсі) - термін «фрахт/перевезення оплачено до ...» означає, що Постачальник здійснює поставку Товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього. Постачальник зобов`язаний оплатити витрати перевезення Товару до названого місця призначення. Це означає, що Покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки Товару у вищезазначений спосіб. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення Товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. У випадку здійснення перевезення в узгоджений пункт призначення декількома перевізниками, перехід ризику відбувається в момент передачі товару першому з них. Термін СРТ зобов`язує Постачальника здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися незалежно виду транспорту, включаючи мультимодальні (змішані) перевезення;

FCA «ФРАНКО-ПЕРЕВІЗНИК» (місце/порт відправлення/призначення вказується, в Інвойсі) -термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту. включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки щодо поставки товару з моменту його переданих такій особі.

Сторони можуть обрати й інші умови поставки Товару, ніж ті, що зазначені в цьому пункті, про що має бути укладено додаткову угоду до цього Контракту.

Як зазначено у п.4.3. Контракту №01/23, умови поставки кожної партії товару вказується окремо в замовленні і в інвойсі на неї. При цьому, Постачальник може постачати товар через свої філії, які розташовуються в країні походження товару. Дані про філію, яка поставила товар, вказуються в товаросупровідних документах на товар (сертифікати походження, фітосанітарні сертифікати та ін.)

Постачальник несе пряму відповідальність за якість товару, відправленого через власні філії.

Відповідно до п.4.7., 4.8. Контракту №01/23, Замовлення має містити в собі такі відомості: умови поставки та порт/місце поставки; реквізити цього Контракту; номер і дата Замовлення; найменування Постачальника і Покупця; найменування Товару; кількість Товару; вага Товару.

Постачальник розглядає Замовлення Покупця і виставляє Інвойс протягом 3 діб з моменту отримання Замовлення. Замовлення вважається отриманим Постачальником з моменту його відправки Покупцем по електронній пошті Постачальнику за реквізитами, вказаними у п.12.2. Контракту.

Виставлений за результатами розгляду Замовлення Інвойс слугує підтвердженням Замовлення і має бути направлений на електронну пошту Покупця протягом 5 діб з моменту отримання Замовлення від Покупця.

Інвойс, що містить розбіжності із Замовленням Покупця, вважається таким, що не підтверджує умови поставки, зазначені у такому Замовленні, а отже, позбавляє Постачальника права на отримання оплати за поставлений за таким Інвойсом Товар.

Як вказано у п.4.12. Контракту №01/23, оригінал CMR/коносаменту, оригінал, фітосанітарного сертифікату, оригінал сертифікату походження товару, оригінал інвойсу на кожну окрему відвантажену партію Товару відправляються Постачальником Покупцеві разом з Товаром.

Відповідно до п. 7.1. Контракту №01/23. Товар постачається Покупцеві в тарі Постачальника, призначеної для транспортування свіжих цитрусових, фруктів і овочів, яка включається у вартість Товару та поверненню, компенсації не підлягає.

Інвойсом INVT №67 від 12.11.2024 (т.1 а.с.30-31;173), який виставлений компанією FRUTOPOLIS S.A. на адресу ТОВ «АТАМАН І К», визначена ціна, загальна вартість та умови поставки товару відповідно до Контракту №01/23: мандарин, сорт CLEMENTINES, у пластикових ящиках 2080 штук, на 26 піддонах, вага брутто 21443 кг, вага нетто 20143 кг, умови поставки FCA GALATADES, умови оплати в кредит, ціна за одиницю 0,98 Євро, загальна вартість 19740,14 Євро, із зазначенням попередньої заборгованості у розмірі 315256,41 Євро та поточної заборгованості (з урахуванням поточної поставки) 334996,55 Євро.

Відповідно до прайс-листа від 12.11.2024 (т.1 а.с.42-43;179-зворотній бік) компанії FRUTOPOLIS S.A., ціна за 1 кг мандаринів сорту CLEMENTINES становить 0,98 Євро за 1 кг з умовами відстрочення платежу протягом 14 днів з дати митного оформлення та умовами поставки FCA м. Галатадес, Греція.

Згідно з калькуляцією вартості б/н від 12.11.2024 (т.1 а.с.44-45;181-зворотній бік), вартість мандаринів сорту CLEMENTINES становить 0,98 Євро за 1 кг, яка включає в себе: мандарини 0,92 Євро за 1 кг, тара й упаковка 0,03 Євро за 1 кг, митне оформлення 0,03 Євро за 1 кг. Умови поставки FCA м. Галатадес, Греція.

Судом також встановлено, що між ТОВ «АТАМАН І К» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) укладено разовий договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг б/н від 12.11.2024 (т.1 а.с.92; 176-зворотній бік), згідно з яким Замовник зобов`язується здійснити своєчасне завантаження та розвантаження автомобіля, правильно оформити супровідні документи, указати фактичну адресу завантаження та розвантаження автомобіля, Перевізник зобов`язується вчасно надати автомобіль і доставити вантаж до місця розвантаження в обумовлений строк. За умовами цього договору-заявки б/н від 12.11.2024, перевізник має право заключати договори з третіми особами для своєчасного виконання зобов`язань по договору.

Умовами договору-заявки б/н від 12.11.2024 визначено:

автомобіль: НОМЕР_1 /СЕ2700XF;

водій: Роман Доготар;

маршрут: м. Галатадес (Греція) м. Львів (Україна);

найменування вантажу: мандарин свіжий;

вага: 21 т;

дата завантаження: 12.11.2024;

адреса завантаження: м. Галатадес (Греція);

адреса розвантаження: м.Львів (Україна);

вартість перевезення: 71868,00 грн.

Згідно з даними міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №1211242 від 12.11.2024 (т.1 а.с.33-34; 173-зворотній бік), на адресу ТОВ «АТАМАН І К» здійснено перевезення товару: мандарин, сорт CLEMENTINES, 2080 пластикових коробок на 26 піддонах, вага брутто 21433 кг, вага нетто 20143 кг, місце навантаження м. Галатадес, Греція, автомобіль НОМЕР_1 /СЕ2700XF; місце розвантаження м. Львів, Україна, документи, що додаються: фітосанітарний сертифікат №004312/12 (т.1 а.с.40-41; 174), сертифікат походження євро 1 №А1454659 від 12.11.2024 (т.1 а.с.36-39; 174-зворотній бік), інвойс №INVT 67 (т.1 а.с.30-31; 173).

Судом досліджені зазначені документи та встановлено, що документи містять узгоджені між собою дані щодо кількості та ваги товару, визначення транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення, а також дані щодо виробника та отримувача зазначених вище товарів.

Згідно з рахунком-фактурою №СА-0000064 від 12.11.2024, який виданий ФОП ОСОБА_1 , вартість перевезення вантажу з м.Галатадес, Греція до кордону України (ПП Порубне) становить 60000,00 грн, від кордону України (ПП Порубне) м.Львів 10868,00 грн та експедиторська винагорода 1000,00 грн (т.1 а.с.68; 175-зворотній бік).

Відповідно до довідки про транспортні витрати №64 від 12.11.2024, вартість перевезення вантажу з м.Галатадес, Греція до кордону України (ПП Порубне) становить 60000,00 грн, від кордону України (ПП Порубне) м.Львів 10868,00 грн та експедиторська винагорода 1000,00 грн, роботи по завантаженню виконані за рахунок відправника, страхування вантажу не проводилось (т.1 а.с.69; 176).

Відповідно до висновку експерта від 15.11.2024 №20-67/11-2024, ринкова вартість мандарину свіжого сорту CLEMENTINES у 2080 пластикових ящиках на 26 піддонах на умовах постачання FCA становить 0,88 0,98 Євро за 1 кг (т.1 а.с.71-73; 180-181).

Судом встановлено, що 06.11.2024 ТОВ «ОТОМАН» (далі Брокерська компанія, Декларант), діючи в інтересах ТОВ «АТАМАН І К» (далі Товариство, Позивач) на підставі Договору № 20/04-20 від 20.04.2020 (т.1 а.с.87-91), звернулось до Львівської митниці, у зв`язку із імпортуванням на територію України товару (митна декларація №24UA40U6 від 16.11.2024) такого товару: мандарин свіжий, країна виробництва Греція.

У митній декларації №24UA40U6 від 16.11.2024 (т.1 а.с.62-63; 172) зазначено, що ТОВ «АТАМАН І К» є одержувачем товару: мандарин свіжий, сорт CLEMENTINES, у пластикових ящиках 2080 штук, на 26 дерев`яних палетах, врожай 2024 року, торгової марки FRUTOPOLIS, виробник та вантажовідправник FRUTOPOLIS S.A., країна виробництва Греція, вага брутто 21443 кг, вага нетто 20143 кг, умови поставки FCA, код товару , вид транспорту автомобільний (код 30).

Ціна товару визначена декларантом у графі 42 у розмірі 19740,14 євро (0,98 євроцент/кг), що за курсом 43,4677 грн/1 євро становить 858058,48 грн.

Загальна вартість товару у зазначеній декларації, з урахуванням заявлених декларантом складових митної вартості (витрати на перевезення) 60000,00 грн, визначена декларантом у графі 45 митної декларації 918058,48 грн.

У графі 47 розраховано суму податку на додану вартість, яка складає 183611,70 грн.

У графі 44 митної декларації зазначені документи, які надані декларантом разом із митною декларацією: рахунок-фактура (інвойс) INVT 67 від 12.11.2024 (код 0380); автотранспортна накладна А1211242 від 12.11.2024 (код 0730); фітосанітарний сертифікат EU/GR/004312/22 від 12.11.2024 (код 0851); сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №А1454659 від 12.11.2024 (код 0954); рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №СА-0000064 від 12.11.2024 (код 3004); документ, що підтверджує вартість перевезення товару довідка про транспортні витрати №64 від 12.11.2024 (код 3007); зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №01/23 від 20.03.2023 (код 4104); договір про надання послуг митного брокера №20/04-20 від 20.04.2020 (код 4207); договір (контракт) про перевезення: договір-заявка б/н від 12.11.2024 (код 4301); інформація про позитивні результати проведення заходів офіційного контролю з використанням механізму «єдиного вікна» (в якості відомостей про документ зазначається оригінальний номер електронної справи) 12135251 (код 5509); перепустка №Е-303449 від 16.11.2024 (код 9000).

Після подання Декларантом митної декларації, відповідач 16.11.2024 направив декларанту повідомлення (т.1 а.с.97-103), в якому зазначено про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МКУ, а саме: «зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.».

У відповідь ТОВ «АТАМАН І К» надіслало лист № 06/11-24-3 від 06.11.2024 (т.1 а.с.93-94; 178-зворотній бік - 179), в якому викладено аргументи щодо безпідставності зауважень та вимоги надати додаткові документи та разом з яким надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості: прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 12.11.2024, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №20-67/11-2024 від 15.11.2024; розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 12.11.2024, копія митної декларації країни відправлення №24GREX58 від 12.11.2024.

06 листопада 2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900844/2 від 06.11.2024 (т.1 а.с.51-52; 182-зворотній бік - 183), в якому зазначено:

«В рамках реалізації положень статей 52,53,54,55,58,335 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі-МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:

- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;

- надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

За результатами проведеного опрацювання встановлено:

- поставка оцінюваного товару здійснювалась на підставі Контракту на поставку № 01/23 від 20.03.2023р. (надалі - Контракт). Відповідно до п.1.1 Контракту постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар зазначений у замовлені покупця та у виставлених на його підставі інвойсах, що є невід`ємною частиною цього Контракту, в порядку та на умовах обумовлених в Контракті. Згідно з п.1.2 Контракту, поставка товару здійснюється партіями Кількість кожної партії товару узгоджуються сторонами і визначається в Замовленнях наданих покупцем на кожну партію товару; Відповідно до п. 4.3. Контракту, умови поставки кожної партії товару вказується окремо в замовленні і в інвойсі на неї. Також п.4.7 Контракту, передбачено, що Замовлення має містити у собі такі відомості: умови поставки та порт/місце поставки, реквізити контракту, номер і дата замовлення, найменування постачальника і покупця, найменування товару, кількість товару, вага товару. При цьому, п.2.2. Контракту, передбачено що покупець зобов`язаний оплатити вартість тієї кількості товару, яку він замовив відповідно до узгоджених Замовлень. А відповідно до п.4.8 Контракту інвойс, що містить розбіжності із Замовлення Покупця, вважається таким, що не підтверджує умови поставки, зазначені у такому Замовленні, а отже позбавляє постачальника права на отримання оплати за поставлений за таким інвойсом товар.

Здійснюючи аналіз вищевказаних положень Контракту, який регулює процедуру погодження поставки товару, у тому числі і вартість товару, вбачається, що інвойс виставляється на підставі замовлення, однак, незважаючи на це, такі документи як інвойс та замовлення є взаємозалежні документи та для встановлення усіх відомостей, що містять числові значення, такі два документа необхідно розглядати в сукупності.

Однак, слід зазначити, що замовлення до митного оформлення не надавалось, що позбавляє можливості у повній мірі перевірити числові значення вартості товару, що містяться у поданих документах, а також чи відповідає виставлений інвойс замовленню.

- як зазначалося в п. 1.1. контракту, виставлений на підставі замовлення Інвойс є невід`ємною частиною цього контракту. Згідно п. 2.3 контракту, ціна товару вказується в інвойсах на оплату кожної окремої партії товару. Враховуючи зазначене інвойс, що відповідає узгодженому замовленню уточнює та більш детально розкриває зміст договірних умов, тобто таким документом погоджуються істотні умови контракту, зокрема кожної окремої поставки, у тому числі ціна, та такий є невід`ємною частиною контракту, а відтак додатком до такого Контракту. Відповідно до п. 2.3. ч.2. ст.. 53 МКУ, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Згідно п. 11.2 контракту, всі додатки, доповнення та зміни до контракту дійсні та становлять невід`ємну його частину лише у тому випадку, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані сторонами. За даних умов, фактом узгодження сторонами усіх істотних умов конкретної партії товару, зокрема, кількості та ціни, є підписання сторонами інвойсу, який в подальшому становитиме невід`ємну частину контракту, що відповідає умовам контракту. До митного оформлення декларантом наданий інвойс №INVT 67 від 12.11.2024. Однак, наданий інвойс підписаний лише зі сторони постачальника (продавця), що не відповідає вимогам п. 11.2 Контракту. Такий інвойс, є невід`ємною частиною Контракту (п.1.2), а відтак і додатком до даного Контракту, однак такий підписаний лише стороною постачальника, та як наслідок, такий документ не може підтверджувати відомості про числові значення складових митної вартості. А за відсутності, замовлення відсутня можливість перевірити інформацію, у тому числі, умови поставки, форму оплати, та вартість товару, що вказується в інвойсі.

- у гр. 16 та гр.23 наданої декларантом до митного оформлення CMR A1211242 від 12.11.2024 року наявні штампи перевізника Buleziuk Viktor. Однак, документи, які визначають договірні відносини з Buleziuk Viktor та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні. Натомість, рахунок-фактура на оплату транспортних послуг № СА-0000064 від 12.11.2024 р. виставлений ФОП ОСОБА_1 . Крім того, договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг № б/н від 12.11.2024 р. укладений також з ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

Отже, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 53 Митного кодексу України декларанту надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: у разі їх наявності;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення);

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На вимогу декларантом додатково надіслано: калькуляційний лист, прайс-лист, експертний висновок, копія митної декларації країни відправлення. Надіслані на вимогу митного органу документи не усувають вищезазначені невідповідності, а висновком експерта, як зазначається у такому, надано послугу виключно інформаційного характеру. Інших документів на вимогу не надано.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість, визначеної за основним методом.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митному органі та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митному органі. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA408020/2024/56618 від 13.11.2024, митна вартість товару становить 1,34 дол. США/кг Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Судом також встановлено, що вартість товару у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900844/2 від 06.11.2024 зазначено 1,34 дол. США/кг, а в графі 30 1,2715 Євро/кг (т.1 а.с.51; 182-зворотній бік).

Отже, Рішенням про коригування митної вартості, відкоригована відповідачем збільшено митну вартість до EUR 25611,82 (1113286,91 грн), у порівнянні із заявленою декларантом митною вартістю з урахуванням заявлених декларантом складових митної вартості (витрати на перевезення) EUR 21120,48 (918058,48 грн). Таке коригування митної вартості товау в бік збільшення спричинило необхідність для позивача сплатити митні платежі в більшому розмірі, ніж це було передбачено виходячи із заявленої декларантом митної вартості, а саме: збільшення ПДВ на 39045,72 грн.

При цьому, судом також досліджено копія митної декларації країни відправлення №24GREX58 від 12.11.2024 з офіційним перекладом (т.1 а.с.242-244), відповідно до якої вартість мандарин сорту CLEMENTINES, вагою брутто 21443 кг, вагою нетто 20143 кг, 2080 ящиків, на умовах постачання FCA м. Галатадес, перевезення транспортним засобом НОМЕР_1 /СЕ2700XF, умови оплати - розстрочка платежу, становить 19740,14 Євро, що складає 0,98 Євро/1 кг.

Відповідно до Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/003185 (т.1 а.с.66; 184-зворотній бік - 185), за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: неможливість завершення м/о по причині необхідності внесення змін у гр. 12, 45, 46, 43, 44 ЕМД (у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості від 16.11.2024 № UA209000/2024/900844/2) ст. 54 п.6, ст. 55 МКУ. Постанова Кабінету міністрів від 21.05.2012 № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».

У картці відмові також роз`яснено, що для забезпечення можливості прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, необхідно подання нової ЕМД із змінами у зазначених графах ЕМД відповідно до рішення про визначення митної вартості від 16.11.2024 №UA209000/2024/900844/2.

Рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до статті 24 Митного кодексу України може бути оскаржене у митному органі вищого рівня Львівська митниця 79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Костюшка, 1 або в суді.

Вважаючи зазначені рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання рішення про коригування митної вартості та картки відмови протиправними та скасування.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 5 ст. 54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом у постановах, зокрема, від 13.09.2019 у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 у справі №803/1212/14, від 20.10.2020 у справі №809/1056/16, від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15, від 14.04.2021 р. у справі № 820/4849/16 та інші.

Вирішуючи цей спір, суд встановив, що позивачем як при декларуванні товарів, так і на вимогу митниці, надано всі наявні у нього документи за переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 МК України.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при митному оформленні товару надано пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Суд не погоджується з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають невідповідності та у них відсутні належні відомості, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, з огляду на таке.

Так, однією з підстав невідповідності визначеної митної вартості товару декларантом за основним методом, відповідач зазначає відсутність подання декларантом замовлення покупця, передбаченого п. 1.1., 1.2., 2.2., 4.3., 4.7., 4.8. Контракту №01/23.

Водночас, як встановлено судом, згідно з умовами п.2.1. Контракту №01/23, загальна сума контракту складається із сум всіх Інвойсів, що будуть виставлені Постачальником на підставі Замовлень Покупця протягом усього строку дії цього контракту. Пунктом 2.3. Контракту №01/23 визначено, що ціна Товару вказується в Інвойсах на оплату по кожній окремій партії Товару.

Відповідно до п.4.7., 4.8. Контракту №01/23, Замовлення має містити в собі такі відомості: умови поставки та порт/місце поставки; реквізити цього Контракту; номер і дата Замовлення; найменування Постачальника і Покупця; найменування Товару; кількість Товару; вага Товару.

Постачальник розглядає Замовлення Покупця і виставляє Інвойс протягом 3 діб з моменту отримання Замовлення. Замовлення вважається отриманим Постачальником з моменту його відправки Покупцем по електронній пошті Постачальнику за реквізитами, вказаними у п.12.2. Контракту.

Виставлений за результатами розгляду Замовлення Інвойс слугує підтвердженням Замовлення і має бути направлений на електронну пошту Покупця протягом 5 діб з моменту отримання Замовлення від Покупця.

Суд зауважує, що відповідно до зазначених положень Контракту №01/23, замовлення взагалі не має містити інформацію про ціну та вартість товару, а за результатом опрацювання замовлення постачальником виставляється відповідний інвойс на поставку продукцію, в якому містяться, зокрема умови поставки та ціна/вартість товару.

У випадку постачання товарів за Контрактом №01/23 для його сторін замовлення виконує виключно інформаційну та погоджувальну функції, з точки зору документа, який має юридичну значущість, замовлення сторонами Контракту не розглядається.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на п.4.8 Контракту №01/23, який містить положення про те, що інвойс, що містить розбіжності із Замовлення Покупця, вважається таким, що не підтверджує умови поставки, зазначені у такому Замовленні, а отже позбавляє постачальника права на отримання оплати за поставлений за таким інвойсом товар, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач прийняв умови зазначеного інвойсу із зазначеними в ньому умовами поставки, а відтак, замовлення вичерпувало свою дію та сторони погодили вартість товару, що зазначена у відповідному інвойсі.

З урахуванням аналізу положень Контракту №01/23, суд доходить висновку, що саме Інвойс INVT №67 від 12.11.2024 закріплює підсумки перемовин щодо поставки певної партії товару та відображає дані щодо такої поставки повною мірою, в тому числі щодо ціни та загальної вартості товару, та є документом, що закріплює обов`язки для сторін.

Окрім того, вартість товару, зазначеного в інвойсі, підтверджується додатковими документами, а саме: прайс-листом від 12.11.2024 компанії FRUTOPOLIS S.A., калькуляцією вартості б/н від 12.11.2024 та митною декларацію країни відправлення №24GREX58 від 12.11.2024.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3. ст. 53 МКУ на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 МКУ, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Отже, документ «Замовлення», або подібний до нього за сутністю, в вищезазначеному переліку відсутній, але митний орган визначив ненадання замовлення як підставу винесення Рішення про коригування, хоча ч. 5 ст. 53 МКУ прямо передбачено, що митному органу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, а саме в частинах 2-4 ст. 53 МКУ.

З урахуванням зазначеного суд погоджується з доводами позивача, що відповідач не мав права вимагати від декларанта та позивача такий документ, як замовлення, а якщо відповідач не мав такого права, то й ненадання такого документа декларантом та позивачем не є порушенням митного законодавства та таке ненадання не може призвести до коригування митної вартості товару.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що інвойс, який є невід`ємною частиною Контракту, а відтак і додатком до даного Контракту, підписаний лише стороною постачальника, та як наслідок, не може підтверджувати відомості про числові значення складових митної вартості, з огляду на таке.

Так, суд звертає увагу, що затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

В загальному випадку, інвойс - це документ, на підставі якого здійснюється оплата за товар та формується звітність. Згідно загальносвітової практики, інвойс має містити: 1) дату складання; 2) найменування та реквізити продавця; 3) найменування та реквізити покупця; 4) найменування товарів; 5) ціну товарів; 6) загальну вартість рахунку; 7) валюту оплати; 8) ставки та розмір податку. Також в інвойсі можуть зазначатись: 1) реквізити зовнішньоекономічної угоди, відповідно до якого здійснюється поставка, 2) реквізити відвантажувального документа, 3) платіжні реквізити та інші відомості, у разі якщо їх наявність в інвойсі передбачена умовами договору, такі як умови поставки, умови оплати, місце завантаження, розмір та підстави надання знижок.

Інвойс це документ, у якому зазначаються товари та послуги, які компанія надає клієнту, та зазначається зобов`язання клієнта на оплату цих послуг. В інвойсі вказується, які саме послуги чи товару надаються клієнту, та яку оплату він зобов`язаний здійснити за виконані послуги чи надані товари.

У п.3 ч.2 ст.53 Митного кодексу України зазначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Тобто, позивачем надано рахунок-фактуру (інвойс), що містив всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості. А необхідність підпису отримувача товару не є обов`язковою умовою для заповнення комерційного інвойсу і не дає підстав для сумніву в його справжності.

При цьому. як вже встановлено судом, інформація, що зазначена в Інвойсі INVT №67 від 12.11.2024, повністю відповідає інформації, що зазначена в інших документах, які надані декларантом разом з митною декларацією.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що у гр. 16 та гр.23 наданої декларантом до митного оформлення CMR A1211242 від 12.11.2024 наявні штампи перевізника Buleziuk Viktor, однак, документи, які визначають договірні відносини з Buleziuk Viktor та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні, а рахунок-фактура на оплату транспортних послуг № СА-0000064 від 12.11.2024 виставлений ФОП ОСОБА_1 , договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг № б/н від 12.11.2024 укладений також з ФОП ОСОБА_1 .

Статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Експедитор (транспортний експедитор) суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Стаття 8 вказаного Закону містить перелік видів транспортно-експедиторських послуг, що надаються експедиторами за дорученням клієнтів, серед яких: надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

При цьому, у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Судом встановлено, що між ТОВ «АТАМАН І К» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) укладено разовий договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг б/н від 12.11.2024, згідно з яким перевізник зобов`язується вчасно надати автомобіль і доставити вантаж до місця розвантаження в обумовлений строк. При цьому, означеним договором перебачено надання послуг з перевезення вантажу за маршрутом м.Галатадес (Греція) м.Львів (Україна) з використанням транспортних засобів НОМЕР_1 /СЕ2700XF, а також містить погоджену сторонами вартість перевезення у розмірі 71868,00 грн. За умовами цього договору-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг б/н від 12.11.2024, перевізник має право заключати договори з третіми особами для своєчасного виконання зобов`язань по договору.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що інформація, що зазначена в вказана в договорі-заявці про надання транспортно-експедиційних послуг б/н від 12.11.2024 щодо транспортних засобів, найменування вантажу, ваги товару та маршруту перевезення повністю збігається з інформацією, вказаною в Інвойсі INVT №67 від 12.11.2024, міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) №1211242 від 12.11.2024 та митнійдекларації країни відправлення №24GREX58 від 12.11.2024. Вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг до митного кордону України складає 60000,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою №СА-0000064 від 12.11.2024 та довідкою про транспортні витрати №64 від 12.11.2024.

Отже, ФОП ОСОБА_1 є експедитором, а не перевізником, і має право залучити транспортні засоби третіх осіб для виконання своїх господарських зобов`язань перед ТОВ «АТАМАН І К», що повністю узгоджується з вимогами законодавства.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 статті 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

ФОП ОСОБА_1 для виконання взятих на себе експедиторських зобов`язань за договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг б/н від 12.11.2024 мала право укладати від свого імені договори з іншими особами для забезпечення організації перевезення товару позивача.

Залучення експедитором третьої особи перевізника відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.09.2019 по справі № 826/66/14.

З наведеного вище вбачається, що доводи митного органу про те, що до митного оформлення не надано документів, які висвітлюють договірні відносини між ТОВ «АТАМАН І К» та іншими учасниками угоди щодо транспортної складової до кордону України є безпідставні, а вартість транспортно-експедиторських послу підтверджена належними документами, що були надані відповідачу під час митного оформлення.

Більше того, як вже було зазначено судом вище, товарно-транспортна накладна (CMR) у розумінні приписів ч. 2 ст. 53 МК України, не є документом, інформація з якого впливає на визначення митної вартості товарів. Отже, інформація, зазначена у CMR, не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

Суд відхиляє за безпідставністю доводи відповіда, що додатково надісланий висновок експерта щодо ціни на товар не відповідає вимогам ст.101 КАС України, адже такий висновок не здійснювався у порядку ст.101 КАС України.

Водночас, суд зазначає, що фіксуючи такий висновок у рішенні про коригування, відповідач не надає оцінки та відповідних доводів, чому такий висновок не може бути врахований при визначенні митної вартості товару.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Суд також враховує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 23.10.2021 у справі №815/4821/16, але не виключно.

З урахуванням зазначеного, зауваження митного органу стосовного того, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо цієї складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, є необґрунтованими.

Зазначивши у оскаржуваному рішенні про виявлені розбіжності, митний орган не зазначає яким чином це вплинуло на митну вартість товару та чому це є перешкодою до її визначення за першим методом.

Тобто, за встановленими у цій справі обставинами, суть виявлених митним органом недоліків знайшла своє відображення безпосередньо у рішенні про коригування митної вартості, які у процедурі митного оформлення, є кінцевими та позбавляє декларанта можливості подавати додаткові документи. В той же час, у вимогах про надання додаткових документів відповідач не зазначив законодавчо визначених підстав для цього та не вказав, чому з наданих до митного оформлення документів неможливо визначитись з правильністю (неправильністю) визначення декларантом митної вартості товару, а виключно наведено пропозицію надання додаткових документів за переліком, встановленим частиною третьої статті 53 МК України.

При цьому, у рішенні про коригування митної вартості відповідачем не надана оцінка додатковим документам, які надані декларантом, зокрема прейскуранту (прайс-листу) виробника товару № б/н від 12.11.2024, розрахунку ціни (калькуляції) № б/н від 12.11.2024, копії митної декларації країни відправлення №24GREX58 від 12.11.2024, а лише зазначено, що додаткові документи не усувають зазначених відповідачем невідповідностей.

Такий підхід відповідача суперечить нормам статті 53 МК України, оскільки встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Натомість, у цій справі декларант фактично був позбавлений можливості зрозуміти, які саме складові митної вартості викликали сумнів у митного органу та які належить усунути додатковими документами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 у справі № 1.380.2019.000724.

Крім того, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, суд дійшов до висновку, що витребуючи перелік документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для митного оформлення позивачем були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Відповідно до ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Як встановлено судом, за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України на підставі інформації, наявної у митного органу. Попередні методи не застосовувалися з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.

Аналізуючи наведені у оскаржуваному рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації № UA209170/2024/003185 від 16.11.2024 року, суд зазначає таке.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Натомість, у п.33 оскаржуваного рішення, у якому мають бути викладені обставини прийняття рішення, зазначено лише посилання на митну декларацію, в порівняння з якою співставлялась вартість товару.

В пункті 33 Рішення митний орган лише констатує неможливість застосування методів за ціною договору щодо ідентичних та подібних товарів у зв`язку із відсутністю у Митниці такої інформації.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що в результаті проведеної з декларантом консультації обрано другорядний метод (резервний) визначення митної вартості, у зв`язку із чим проведено аналіз баз ЄАІС.

Згідно до приписів пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути па ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Посилання Відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість.

Верховний Суд сформував правову позицію, яку суд враховуює при вирішенні цієї справи, відповідно до якої формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанови від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17).

Згідно з ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач по справі прийняв рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/003185 від 16.11.2024 року за відсутністю обґрунтованих підстав вважати заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів неповними, недостовірними чи з розбіжностями, у зв`язку з чим, під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товару, за наявності законних підстав для застосування основного методу за ціною договору.

Суд зауважує, що висновки суду у цій справі в цілому узгоджуються з висновками Верховного Суду, що зазначені у постановах Верховного Суду від 02.05.2024 по справі №520/22458/23, від 31.03.2020 по справі №804/46595/18, від 16.04.2019 по справі №804/16271/15, від 19.06.2020 по справі №1.380.2019.002044, від 15.02.2022 по справі №826/12901/17, від 04 липня 2022 року № 804/1053/16; від 16 вересня 2022 року № 804/2708/18, від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 19.02.2019 у справі №804/1316/16, від 21.01.2020 у справі №804/428/16, від 11.09.2020 у справі №804/1211/1, від 05.02.2019 у справі №816/1199/15, на які посилається відповідач у відзиві.

Водночас, суд зауважує, що висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач у відзиві, зроблені у справах за неподібних правовідносин. Так, дослідивши матеріали цієї справи та встановлені судами фактичні обставини спору, суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що спірні правовідносини в означених справах та у справі, що розглядається, регламентуються більшою мірою одними й тими ж нормами МК України, обставини цих справ в кожній окремій ситуації все ж є відмінними. Більше того, висновки у цій справі та в наведених відповідачем постановах Верховного Суду свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності та юридичного значення.

З урахуванням зазначеного та зважаючи на встановлені судом фактичні обставини у цій справі, суд вважає помилковим покликання відповідача на висновки Верховного Суду, які містяться у постановах від 02.05.2024 по справі №520/22458/23, від 31.03.2020 по справі №804/46595/18, від 16.04.2019 по справі №804/16271/15, від 19.06.2020 по справі №1.380.2019.002044, від 15.02.2022 по справі №826/12901/17, від 04 липня 2022 року № 804/1053/16; від 16 вересня 2022 року № 804/2708/18, від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 19.02.2019 у справі №804/1316/16, від 21.01.2020 у справі №804/428/16, від 11.09.2020 у справі №804/1211/1, від 05.02.2019 у справі №816/1199/15.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, за наслідками судового розгляду справи, суд доходить висновку, що відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваних рішень, відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/003185 від 16.11.2024 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до платіжної інструкції від 05.12.2024 №730 (т.1 а.с.115), позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2422,40 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8 у зв`язку з поданням позовної заяви через систему «Електронний суд»).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, суд виходить з такого.

Так, у позовній заяві представником позивача адвокатом Ситником О.П. заявлено вимогу про стягнення з Львівської митниці витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження наявності витрат на правничу допомогу з боку позивача, надано до суду копії:

договору про надання юридичних послуг №0104-24/АІК від 01.04.2024 (т.1 а.с.104);

додатку №1 до договору надання юридичних послуг №0104-24/АІК від 01.04.2024 (т.1 а.с.108);

замовлення №15-24UA72U5 від 18.12.2024 (т.1 а.с.109);

додаткової угоди №15-24UA72U5 від 18.12.2024 до договору надання юридичних послуг №0104-24/АІК від 01.04.2024 (т.1 а.с.110);

акта наданих послуг №15-24UA72U5 від 18.12.2024 (т.1 а.с.111).

23 січня 2025 року від Львівської митниці надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Так, відповідач зазначив, що сума, яку представник позивача просить відшкодувати як витрати позивача на професійну правничу допомогу, взагалі неспівмірна із даною категорією спору та виконаною адвокатом роботою.

У відзиві Львівська митниця, з покликанням на норми ст.134, 139 КАС України, ст.1, 19Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», зазначає, що сума витрат на надання правничої допомоги, яку заявляє представник позивача у позовній заяві до відшкодування, є завищеною, а отже не відповідає критерію справедливої сатисфакції.

На переконання відповідача, дана справа є справою незначної складності, обсяг матеріалів опрацьованих адвокатом, а саме документів, що подавалися декларантом позивача до митного оформлення, є незначним.

На думку відповідача, у позовній заяві адвокатом наведено норми права, що застосовуються до даних правовідносин, а висновки щодо застосування зазначених норм взяті із висновків судів у справах з аналогічним предметом спору, що в свою чергу вказує на відсутність необхідності значного часу для підготовки позовної заяви.

Відповідач зауважив, що на розгляді Одеського окружного адміністративного суду перебувають та перебували аналогічні справи, з тими ж сторонами, що і у даному процесі. Однотипні спори, у яких нормативне обґрунтування є однакове, що свідчить про відсутність необхідності витрачання адвокатом значного часу на опрацювання як нормативно-правових актів, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, так і опрацювання правових позицій Верховного Суду.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, ознайомившись із запереченнями відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині третій статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5)пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.

У пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність).

У постанові від 30 липня 2024 року у справі № 910/14653/22 Верховний Суд виснував, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження та оцінки доказів.

Верховний Суд у постановах від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18 вказав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосуванню підлягає частина п`ята статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічних висновків також дійшла Велика Палата в додатковій постанові від 15.06.2022 у справі №910/12876/19.

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №300/5313/22 Верховний Суд вказав, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідачі, як особи, які заперечують зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язані навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат відповідно до критеріїв, закріплених у статті 139 КАС України.

Аналогічні за змістом висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 24 червня 2021 року у справі №520/12026/19 та від 3 грудня 2021 року у справі №817/861/18, від 23 червня 2022 року у справі № 640/9792/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.

Вирішуючи вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд встановив, що позивачем 01.04.2024 укладено з адвокатом Ситником О.П. Договір про надання юридичних послуг №0104-24/АІК (далі Договір №0104-24/АІК), відповідно до пунктів 2.1-2.5 якого Адвокат зобов`язується надавати юридичні послуги Клієнту на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному в Договорі за погодженням Сторін.

Юридичні послуги, що надаються на підставі цього Договору, можуть мати одноразовий чи систематичний характер і складаються з комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої Клієнтом.

Види, характер, обсяг, порядок надання і строки юридичних послуг визначаються Сторонами беручи до уваги умови даного Договору.

Наведені в цьому Договорі юридичні послуги надаються в усній чи письмовій формі виходячи зі специфіки вчинення юридичних дій, передбаченої чинним законодавством щодо розгляду і вирішення конкретних категорій справ та питань.

На вимогу Клієнта результати надання юридичних послуг можуть надаватися також у електронній чи одночасно в кількох формах.

Умовами розділу 5 Договору №0104-24/АІК передбачено, що винагорода за надані Адвокатом послуги визначається згідно з прайсом, що є невід`ємним додатком до даного Договору та додатковими угодами до цього Договору, що встановлюють окремий порядок сплати винагороди Адвокату за певні види послуг. У разі обрання Сторонами такої умови оплати, як «гонорар успіху», про це укладається додаткова угода. Набрання законної сили рішенням, що ухвалене на користь Клієнта, - є відкладальною обставиною в розумінні частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України, після настання якої в Клієнта з`являється обов`язок сплатити винагороду Адвокату за надані ним послуги, які стосуються розгляду певної судової справи. «Гонорар успіху» включає в себе сплату винагороди за послуги з підготовки позовної заяви/апеляційної скарги/касаційної скарги, представництва у відповідному суді, підготовки заяв, клопотань, відзивів, відповідей на відзив та інших процесуальних документів/заяв по суті справи, та інші юридичні послуги, що стосуються розгляду певної справи судом. У разі обрання Сторонами такої умови оплати, як «гонорар успіху», сплата винагороди Адвокату здійснюється протягом 10 (десяти робочих) днів після настання відкладальної обставини, зазначеної в п. 5.4.1 цього Договору, якщо Сторонами не було обумовлено інше в додатковій угоді.

У додатку №1 до Договору №0104-24/АІК встановлена вартість за надання юридичних послуг, зокрема вартість підготовки та подання позовної заяви майнового характеру становить 5% від ціни позову, але не менше 5000,00 грн; вартість послуг з підготовки позовної заяви, яка містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру становить 5 % від ціни такого позову, але не менше 5000,00 грн, тощо.

Відповідно до замовлення №15-24UA72U5 від 18.12.2024, позивач доручив адвокату Ситнику О.П. підготовити та подати позовну заяву про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/003185 від 16.11.2024, а також представляти за необхідності ТОВ «АТАМАН І К» в суді першої інстанції під час розгляду судової справи, відкритої за позовом, що зазначеній в п.1 цього замовлення.

За умовами додаткової угоди №15-24UA72U5 від 18.12.2024, сторони вирішили встановити окремий порядок сплати винагороди Адвокату за такі послуги:

підготовити та подати позовну заяву про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/003185 від 16.11.2024;

представляти за необхідності ТОВ «АТАМАН І К» в суді першої інстанції під час розгляду судової справи, відкритої за позовом, що зазначений в п.1 цього замовлення;

інші юридичні послуги, що передбачені Договором та безпосередньо стосуються судового розгляду позову.

Сторонами погоджено, що винагорода за послуги буде сплачена Адвокату відповідно до п. 5.4 Договору, тобто Сторонами обрано таку умову оплата винагороди, як «гонорар успіху», яка передбачає сплату такої винагороди після набрання законної сили рішенням, ухваленим судом на користь Клієнта в справі, ведення якої здійснював Адвокат.

Сторонами погоджено, що сума винагороди Адвокату за підготовку Позову встановлюється виходячи з нижченаведеного розрахунку:

Відповідно до пп.4, п.1 додатку № 1 до Договору вартість послуг з підготовки позовної заяви, яка містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру становить 5 % від ціни такого позову, але не менше 5000,00 грн. Таким чином, вартість послуга з підготовки та подання позову становить: 39045,72 грн (ціна позову) х 5% = 1952,29 грн, а оскільки отримана сума менше за 5000.00 грн, то сума винагороди становить 5000,00 грн. Розмір винагороди за надання інших юридичних послуг, що стосуються розгляду судом справи, відкритої за вищезазначеним позовом, розраховується відповідно до додатку №1 (прайс) до Договору.

Відповідно до акта наданих послуг №15-24UA72U5 від 18.12.2024, вартість послуг адвоката Ситника О.П. за підготовку та подання позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішень про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/003185 від 16.11.2024 становить 5000,00 грн.

Надаючи правову оцінку наданим позивачем доказам щодо понесення витрат на правничу допомогу, з урахуванням викладених відповідачем заперечень, суд зазначає, що постанові від 6 серпня 2024 року у справі № 910/11597/23 Верховний Суд зазначив, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

При цьому, судом також враховані висновки додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19: «…розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг….».

Виходячи з вищенаведеного, системного аналізу положень законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, дійшов висновку, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн відповідає критеріям співмірності, не є завищеною, відповідає критерію справедливої сатисфакції, а отже підлягає стягненню з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.

При цьому, суд відхиляє покликання відповідача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оскільки, відповідно до ст.53 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніщо в цій Конвенції не може тлумачитись як таке, що обмежує чи применшує будь-які права людини та основоположні свободи, які можуть бути визнані на підставі законів будь-якої Високої Договірної Сторони чи будь-якою іншою угодою, стороною якої вона є.

Щодо витрат на підготовку нотаріально завіреного перекладу на українську мову іншомовних документів, поданих разом з позовом, суд зазначає таке.

17 лютого 2024 року (вх.№ЕС/14802/25) від представника позивача до суду надійшла заява про компенсацію витрат на підготовку нотаріально завіреного перекладу на українську мову іншомовних документів, поданих разом з позовом у розмірі 4822,08 грн.

На підтвердження понесених витрат представник позивача надав до суду договір про надання послуг письмового перекладу № 60/1 від 22.04.2021, замовлення № 420/39327/24 від 03.01.2025 року, рахунок-фактуру № 60/6-П від 06.01.2025, акт надання послуг № 60/6-П від 06.01.2025, рахунок № 60/6-П від 06.01.2025 та платіжну інструкцію № 1056 від 30.01.2025 (т.1 а.с.195-201).

20 лютого 2025 відповідач подав заперечення на заяву про компенсацію судових витрат (вх.№ЕС15684/25).

У поданих запереченнях відповідач зазначив, що залучення перекладача до участі в адміністративному судочинстві здійснюється виключно ухвалою суду на підставі клопотання учасників справи або з ініціативи суду.

Як зазначає відповідач, у ході судового розгляду цієї справи питання щодо залучення перекладача судом не вирішувалося, а відтак витрати, пов`язані із залученням перекладача, у розумінні статті 137 КАС України, які б підлягали відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у цій справі відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.137 КАС України, розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Положеннями ч.7 ст. 137 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 ст.137 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем організовано здійснення перекладу документів з грецької та англійської мови. Так, позивачем були понесені витрати у зв`язку із залученням перекладача у загальному розмірі 4822,08 грн.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий до суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Отже, суд вважає, що пов`язані з перекладом документів є судовими витратами у розумінні ст. 132 КАС України.

Суд також зауважує, що відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Отже, стаття 254 МК України не зобов`язує декларанта під час розмитнення подавати переклад документів, складених іноземною мовою, а відповідач не вимагав у позивача здійснити переклад поданих документів, складених іноземною мовою.

Під час розгляду справи, суд надавав оцінку документам, які складені іноземною мовою, та відповідно використовував їх переклад на державну мову, який здійснений на замовлення позивача.

Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на залучення перекладача, вимоги позивача в частині стягнення з Львівської митниці на користь позивача витрат, пов`язаних із залученням перекладача у розмірі 4822,08 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.2, 72, 77, 78, 90, 120, 134, 139, 241-246, 258, 262, 295 КАС України КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900844/2 від 16.11.2024 року.

Визнати противоправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/003185 від 16.11.2024.

Стягнути з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» судові витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 4822 (чотири тисячі вісімсот двадцять дві) гривні 08 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К», , місцезнаходження: вул. Бугаївська, буд.21/49, оф.31, м. Одеса, Одеська область, 65005.

Відповідач: Львівська митниця, , місцезнаходження: вул. Костюшка Т., буд.1, м. Львів, Львівська область, 79000.

Суддя Дмитро БАБЕНКО