Справа № 179/2214/24
Суддя: Ковальчук Т. А.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 904 від 18.10.2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що в порушення абз. 6 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п10-1 п.1 додатку №2 ПКМ № 1487 від 30.12.2022 року, «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» не оновив власні персональні дані в особливий період, чим порушив правила військового обліку, вимоги абз.6 п.10 ст. 1 З-ну України «Про військовий обов`язок і військову службу», та Указів Президента України від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» зі змінами, та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року.

З винесеною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною, за таких підстав.

Даною постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності як фізичну особу за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в зв`язку з неоновленням особистих даних в особливий період.

Оскаржувана постанова не містить виклад обставин і суті адміністративного правопорушення, тобто не зазначено, що саме скоїв позивач, відсутній опис обставин, установлених під час розгляду справи, а наведені у постанові формулювання не містять конкретних даних часу, місця порушення Правил, що не відповідає вимогам, встановленим ст. 283 КУпАП.

Позивач зазначає, що приміткою до статті 210 КУпАП передбачено заборону на накладання штрафів за неоновлення облікових даних, доступ до яких має ТЦК або які можна отримати з загальнодоступних джерел. При цьому, загальнодоступні джерела мають фактично усі дані, що вказують особи, звертаючись до ТЦК, ЦНАПу чи в додатку Резерв + (ПІБ, число, місяць, рік народження, адреса реєстрації, телефон, електронна пошта).

Позивач зареєстрований в АДРЕСА_1 з 1999 року і проживає за даною адресою. Будь-які зміни, що передбачають необхідність оновлення його даних, відсутні. Всі наявні дані, що знаходяться в особовій справі військовозобов`язаного, відповідають дійсності.

В оскаржуваній постанові відповідач вказує про порушення позивачем абз. 6 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно якої у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк, та абз.6 п.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої військовозобов`язана особа повинна виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Позивач зазначає, що постановою відповідача його притягнуто за неоновлення даних, при цьому посилання йде на норму закону, що передбачає обов`язок явки до ТЦК в разі отримання повістки.

Таким чином, обов`язок військовозобов`язаного прибути до ТЦК має виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома такого громадянина. Вказана стаття передбачає таку обов`язкову процедуру з боку ТЦК, як виклик військовозобов`язаної особи. Жодного разу повістка про виклик позивача до ТЦК відповідачем не направлялася, органами місцевого самоврядування не вручалася. У самій постанові відсутні докази направлення повістки та посилання на факт безпричинної неявки мене по повістці ТЦК, що виключає наявність з боку позивача будь-яких порушень як військовозобов`язаної особи.

За вказаних мною обставин у посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 були відсутні достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Дана справа фактично не розглядалася, про розгляд справи позивач належним чином не повідомлявся, розгляд справи та винесення відбулося без його участі. Таким чином відповідач позбавив можливості позивача надати необхідні пояснення по справі, що впливають на вирішення справи по суті. В постанові вказано про розгляд «матеріалів справи», відсутні посилання на конкретні докази наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначає, що оскаржувану постанову він отримав 22.11.2024 року у Магдалинівському відділенні Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі, так як в цей же день через «Дію» отримав повідомлення про наявність відкритого виконавчого провадження ВП №76520395 про примусове стягнення штрафу у розмірі 17 000 грн.

Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням, бо вважає себе невинним, оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 фактичним обставинам справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши справу у письмовому провадженні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 18.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відносно позивача винесено постанову № 904 про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. (а. с. 7).

Підставою для накладення стягнення, які зазначені в самій постанові є те, що 14.10.2024 року, ОСОБА_1 всупереч положенням абз. 3 п.п.3.2. розділу 3 Наказу Міноборони України №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14.08.2008р. та п.п. 4 п.1 додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 порушив терміни проходження чергової ВЛК (кожні п`ять років); також всупереч положенням п. 23 Постанови КМУ № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 та п.п. 8 п.1 додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, у передбачений законодавством семиденний термін, від дати легітимізації змін персональних даних, не вжив заходи зі своєчасної заміни військово-облікового документа та оновлення військово-облікові даних, також у порушення вимог п.п. 10 п.1 додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 не вжив заходи з своєчасного звіряння персональних даних з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в порушення положень абз. 6 п. 3 ст. 22 Закону України № 3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. та вимог п.п.10-1 п. 1 додатку № 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 впродовж передбаченого 60-ти денного терміну не уточнив власні персональні дані встановленим законодавством способом чим порушив як встановлені вказаними актами правила військового обліку так і вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 6 п. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Указ Президента України «Про введення воєнної і стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами внесеними Указами № 133/2022 в 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023) та Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами № 342/2022 від 17.05.202 № 574/2022 від 12.08.2022, № 758/2022 від 07.11.2022, № 59/2023 від 06.02.2023), чим вчинив триваюче правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, впродовж перебігу оголошеного особливого періоду (Лист Верховного Суду України від 13 липня 2018 р. № 60-1543/0/2-18).

Також з матеріалів справи вбачається, що 14.10.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 904 за ч. 2 ст. 210 КУпАП, за обставинами, які зазначені в оскаржуваній постанові. У вказаному протоколі, як і в інших матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані про повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який відбувся о 10 год. 00 хв. 18 жовтня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 розташованій за адресою: АДРЕСА_2 . (а. с. 42-45).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010року №23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Приміткою до ст. 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Натомість з матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які відомості, що свідчать про вручення позивачеві повістки щодо необхідності його прибуття до ТЦК та СП для проходження військово-лікарської комісії та уточнення військово-облікових даних.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складено за ч. 2 ст. 210 КУпАП, натомість винесено оскаржувану постанову за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про поновлення процесуального строку, суд визнає наведені позивачем причини пропуску строку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними, а тому пропущений строк для звернення до суду з даним позовом слід поновити.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову № 904 за справою про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 березня 2025 року.

Суддя Т.А.Ковальчук