Справа № 160/24029/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/24029/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року (головуючий суддя Лозицька І.О.)

в адміністративній справі №160/24029/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 04.09.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення та виплати ОСОБА_1 пенсій по втраті годувальника на доньку, ОСОБА_2 , у зменшеному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника, що виплачується ОСОБА_1 на доньку, ОСОБА_2 , у повному розмірі, а саме, в розмірі 50% від пенсії померлого годувальника, батька дитини - ОСОБА_3 , 1946 року народження, яку останній отримував від Пенсійного фонду російської федерації в розмірі 33309,18 російських рублів в перерахунку на національну валюту Україні по курсу НБУ на день призначення, з наступною індексацією за період з 19.01.2020 року по дату набрання чинності рішенням суду в цій справі;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму пенсії за період з 19.01.2020 року по теперішній час.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що пенсія нарахована донці позивачки по втраті годувальника значно менша ніж 50% від розміру пенсії померлого годувальника, що протиправно обмежує право дитини на належний соціальний захист. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення та виплати ОСОБА_1 пенсій по втраті годувальника на доньку, ОСОБА_2 , у зменшеному розмірі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника, що виплачується ОСОБА_1 на доньку, ОСОБА_2 , у розмірі 50% від пенсії померлого годувальника ОСОБА_3 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника з 19.01.2020 року з врахуванням фактично виплаченої пенсії.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком. Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058-IV обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено. Пенсія за віком вже призначена ОСОБА_3 , доказів визнання рішення про призначення йому пенсії недійсним відповідачем не надано. За таких обставин, дійшов висновку про протиправність дій відповідача під час нарахування пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 . З метою захисту порушених прав позивача, дійшов висновку зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з моменту призначення та виплатити з врахуванням фактично виплаченої пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що до пільгового стажу померлого годувальника не зараховано періоди роботи за Списком №1, зазначені у довідках від 23.08.1991 № 799, № 800 та від 13.08.2002 без №, оскільки довідки не відповідають вимогам чинного законодавства України (відсутні відомості про проведення на підприємстві атестації робочих місць та посилання на відповідні Списки). До страхового стажу враховані всі періоди роботи згідно наданих документів, окрім періоду роботи в російській федерації з 01.01.2004 по 01.12.2010. Загальний стаж померлого годувальника, що врахований для обчислення пенсії у разі втрати годувальника становить 41 рік 1 місяць 28 днів. Надані документи не підтверджують сплату страхових внесків на обов`язкове пенсійне страхування до Пенсійного фонду російської федерації за період роботи з 01.01.2004 по 01.12.2010 на підприємстві ОАО Воркутавуголь шахта Воркутинська, відповідно немає підстав для врахування зазначеного періоду роботи до стажу для обчислення пенсії. 10.09.2020 Позивачка звернулась із заявою щодо перерахунку пенсії по заробітку та надали довідку про заробітну плату від 30.03.2007 № 12-5/140, яка видана ВАТ Воркутавуголь за період роботи з січня 1987 по грудень 1991. Вищезазначена довідка про заробітну плату не враховано для обчислення пенсії, оскільки вона не підтверджена первинними документами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з 19.01.2020 перебуває на обліку та є отримувачем пенсії по втраті годувальника за ОСОБА_3 на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грмадянин російської федерації, працював та з 01.01.2018 р. отримував пенсію в російській федерації, згідно до пенсійної справи №039001. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 . Виплату пенсії припинено у зв`язку зі смертю пенсіонера розпорядженням від 10.02.2020 №1. Станом на момент припинення виплати розмір пенсійної виплати становив 33309,18 рос.рублів.

На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 01.07.2020 року призначена пенсія по втраті годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 .

Розмір пенсії по втраті годувальника наразі складає 2520 грн.

На неодноразові звернення позивачки щодо перерахунку пенсії Пенсійний фонд не відповідав.

На звернення позивачки відповідач у своєї відповіді №14054-6681/П-01/8-0400/24 від 07.03.2024 року повідомив, що ОСОБА_3 не перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України, отримував пенсію в органах пенсійного фонду російської федерації, що була призначена за законодавством відповідної країни.

Так, з відповіді та доданих документів вбачається, що відповідач за матеріалами пенсійної справи померлого ОСОБА_3 здійснив розрахунок орієнтованого розміру пенсійної виплати померлого годувальника не зарахувавши до нього пільговий стаж померлого з підстав того, що той набутий на території країни-агресора і документи підтверджуючі пільговий стаж не можуть прийматись для розрахунку пенсії.

Позивачка вважає протиправними дії відповідача щодо призначенні позивачці пенсії по втраті годувальника у зменшеному розмірі.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 (надалі в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В силу частини 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законом встановлено право вибору позивача одного з виду пенсій.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині 2 статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.

Частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV зазначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Абзацом 2 пункту 2 частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV встановлено, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 % пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 % пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно (ч.1 ст.38 ЗУ №1058-IV).

Таким чином, нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV визначено, що базовою величиною для визначення розміру пенсії в разі втрати годувальника є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №676/6529/15-а, від 21.02.2020 у справі №523/13150/16-а та від 01.06.2022 у справі №620/3519/18.

Матеріалами справи підтверджується, що померлий годувальник перебував на обліку в органах пенсійного фонду російської федерації.

Відповідно до п.4.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду:

«виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Отже, наведені положення Угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь- якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Слід взяти до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» від 29.11.2022 р. №1328 (Постанова №1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 р. №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 р. №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 р. в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023 р.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Отже, вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

З цього приводу слід взяти до уваги правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, а саме, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи годувальника в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

В рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Згідно ст. 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Згідно ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно ст. 11 Угоди, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення було встановлено, що у разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що станом на момент припинення виплати розмір пенсійної виплати становив 33309,18 рос.рублів.

За даними офіційного веб сайту курс Національного банку України станом на січень 2020 року за 10 українських гривень - 25,1232 російських рублів, отже 33309,18 рос. рублів складало 13258,30 грн.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо перерахунку орієнтованого розміру пенсійної виплати ОСОБА_3 , оскільки такі дії відповідача засновані на неправильному розумінні статті 37 Закону №1058-IV, якою, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058-IV обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Іншого цим Законом не передбачено.

Пенсія за віком вже призначена ОСОБА_3 , доказів визнання рішення про призначення йому пенсії недійсним відповідачем не надано.

В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача, що відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу померлого годувальника періоди роботи за Списком №1, зазначені у довідках від 23.08.1991 № 799, № 800 та від 13.08.2002 без №, оскільки довідки не відповідають вимогам чинного законодавства України (відсутні відомості про проведення на підприємстві атестації робочих місць та посилання на відповідні Списки).

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідач має певні повноваження для проведення перевірки інформації, що міститься в довідках, зокрема, і щодо проведення на підприємстві атестації робочих місць.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, що відповідачем здійснювалися будь-які дії на з`ясування зазначених обставин.

Відповідач зазначає, що до страхового стажу враховані всі періоди роботи згідно наданих документів, окрім періоду роботи в російській федерації з 01.01.2004 по 01.12.2010.

Щодо цього періоду роботи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що період роботи годувальника в російській федерації з 01.01.2004 по 01.12.2010 не може бути не врахований до страхового стажу, оскільки робота у вказаний період підтверджена відповідними документами, при цьому, в той період між Україною і рф не були розірвані стосунки та діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Загальний стаж померлого годувальника, що врахований для обчислення пенсії у разі втрати годувальника становить 41 рік 1 місяць 28 днів.

Відповідач зазначає, що надані документи не підтверджують сплату страхових внесків на обов`язкове пенсійне страхування до Пенсійного фонду російської федерації за період роботи з 01.01.2004 по 01.12.2010 на підприємстві ОАО Воркутавуголь шахта Воркутинська, відповідно немає підстав для врахування зазначеного періоду роботи до стажу для обчислення пенсії.

Однак, оскільки на вказаний період діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, то відповідач діяв не у відповідності до зазначеної Угоди, що є порушенням вказаної Угоди.

Відповідач зазначає, що 10.09.2020 позивачка звернулась із заявою щодо перерахунку пенсії по заробітку та надали довідку про заробітну плату від 30.03.2007 №12-5/140, яка видана ВАТ Воркутавуголь за період роботи з січня 1987 по грудень 1991. Вищезазначена довідка про заробітну плату не враховано для обчислення пенсії, оскільки вона не підтверджена первинними документами.

Натомість, оскільки відповідач має певні повноваження для проведення перевірки інформації, що міститься в довідці, однак будь-які перевірки відповідач не здійснював, то відсутні підстави для висновку про не врахування зазначеної довідки для обчислення пенсії.

За таких обставин, є протиправними дії відповідача під час нарахування пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 в зменшеному розміні ніж передбачено Законом.

З метою захисту порушених прав позивачки, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з моменту призначення та виплатити з врахуванням фактично виплаченої пенсії. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 13.03.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова