Справа № 280/2070/25
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

25 березня 2025 рокуСправа № 280/2070/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, в якій заявник просить суд:

постановити ухвалу про забезпечення позову, якою:

зупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194;

заборонити відповідачу вчиняти певні дії - робити повідомлення до правоохоронних органів відносно підполковника ОСОБА_2 , щодо наявності в діях підполковника ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, а також пред`являти до підполковника ОСОБА_2 позови, що стосуються матеріальних вимог, пов`язаних із висновками службового розслідування затвердженими наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194;

заборонити військовій частині НОМЕР_4 виконувати п.п. 12.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194;

визнати протиправним та скасувати п. 2.10, 7.3, п. 9, п.п. 12.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 № 194, в частині, що стосується підполковника ОСОБА_2 .

визнати протиправним та скасувати п 10 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.03.2025 №267.

Разом із позовною заявою позивачем надано до суду окрему заяву про забезпечення позову в якій останній простить суд:

постановити ухвалу про забезпечення позову, якою:

зупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194;

заборонити відповідачу вчиняти певні дії - робити повідомлення до правоохоронних органів відносно підполковника ОСОБА_2 , щодо наявності в діях підполковника ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, а також пред`являти до підполковника ОСОБА_2 позови, що стосуються матеріальних вимог, пов`язаних із висновками службового розслідування, затвердженими наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194;

заборонити військовій частині НОМЕР_4 виконувати п.п. 12.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194.

В обґрунтування заяви заявник вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194 затверджені результати проведеного службового розслідування зокрема в ході службового розслідування встановлено, що внаслідок протиправної поведінки підполковника ОСОБА_2 на підставі поданого вище вказаного рапорту вбачається: замах на надлишкову виплату додаткової винагороди військовослужбовцям зазначених в пункті 3.3 цього акту службового розслідування сукупно становить 394332,77 грн, але правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, що могло привести до завдання прямої дійсної шкоди державі; та спричинення надлишкової витати додаткової винагороди військовослужбовцям зазначених в пункті 3.3 даного акту службового розслідування сукупно становить 42466,66 грн, оскільки частково рапорт було реалізовано, що привело до завдання прямої дійсної шкоди державі, що підтверджується зібраними матеріалами в ході службового розслідування. Виходячи з матеріалів службового розслідування вина в завданні прямої дійсної шкоди підполковника ОСОБА_2 , начальника групи логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_4 , виражається у формі службової недбалості. Своїми діями підполковник ОСОБА_2 , начальник групи логістики - заступник командира військової частини НОМЕР_4 , порушив вимоги: ст. 1, 2, ст. 3, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також ст. 11, ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Також вбачаються ознаки кримінального правопорушення визначеного ч. 1, 2 ст. 15, ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 367 Кримінального Кодексу України. Причинами та умовами, що сприяли правопорушенню є неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що могло завдати тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам державним у наслідок можливої недостатньої обізнаності з правових норм при визначенні підстав з нарахування додаткової винагороди. З огляду на те, що питання нарахування та виплати грошової винагороди, було предметом адміністративного спору у вищезазначених адміністративних справах, та вирішено на користь позивачів у справах із висновками про виплату додаткової винагороди у збільшеному до 100000 гривень розмірі, виконання п.12.1. Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194 призведе до порушення військовою частиною НОМЕР_4 та військовою частиною НОМЕР_2 вимог ст. 37р КАС України в частині виконання зазначених рішень суду. Отже, викладені в акті від 24.02.2025 №7738 та затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194 мають очевидні ознаки протиправності (такі висновки суперечать правовим висновкам, викладеним у Рішеннях Запорізького окружного адміністративного суду у справах).

Відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Визначаючись щодо наявності підстав для забезпечення позову, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2ст. 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

При цьому, процесуальним законом передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч.1ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За змістом ч.2ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Приписами п. 10 ч.3 статті 151 КАС України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Оцінюючи доводи заявника слід відзначити, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

З системного аналізу наведених вище норм слідує, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд також враховує, що відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;

2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Суд зауважує, що прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивачів.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який було продовжено відповідними указами та який станом на час розгляду заяви про забезпечення позову триває.

Законом України №2359 від 08.07.2022 «Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці», внесено зміни до частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Так, позивач у заяві про забезпечення позову просить зупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194; заборонити відповідачу вчиняти певні, дії - робити повідомлення до правоохоронних органів відносно ОСОБА_1 , щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, а також пред`являти до ОСОБА_1 позови, що стосуються матеріальних вимог, пов`язаних із висновками службового розслідування, затвердженими наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194; заборонити військовій частині НОМЕР_4 виконувати п. 12 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194.

Тобто, позивач просить зупинити дію наказу, що прямо заборонено п. 10 ч.3 статті 151 КАС України. Щодо заборони Військовій частині НОМЕР_2 вчиняти дії, то враховуючи, що повідомлення до правоохоронних органів відбувається на виконання п. 9 Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.03.2025 №194, то у разі забезпечення позову суд фактично зупинить дію наказу або розпорядження командира військової частини, що також прямо заборонено КАС України.

Крім того, вимога про заборону відповідачу робити повідомлення до правоохоронних органів відносно підполковника ОСОБА_2 , щодо наявності в діях підполковника ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення є своєю сутністю одним з етапів розгляду питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності. В межах розгляду справи адміністративної юрисдикції суд не може надавати оцінку діям, врегулювання яких визначено іншими видами судочинства.

Окрім того, суд враховує, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548 (далі - Закон №548).

За приписами статті 28 Закону №548 єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 30 Закону №548 передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відтак забезпечення позову шляхом покладення на відповідача обов`язку, який полягає у забороні командиру військової частини вчиняти будь-які дії, не відповідає вимогам КАС України, адже такі дії (накази/розпорядження) віддані в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому наявні підстави для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку у спосіб та строки, встановлені ст.ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала виготовлена та підписана 24 березня 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз