Справа № 346/5889/24
Суддя: Сольський В. В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/5889/24
Провадження № 2-а/346/11/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Сольського В.В.

за участі секретаря ч/з Біди Ю.Б.,

представника позивачки адвоката Курка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що постановою інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції від 19 жовтня 2024 року її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно вказаної постанови вона, 19 жовтня 2024 року об 11 год 18 хв 59 сек, в с. Марківці автодорога АД Н-10/118 км, керуючи транспортним засобом, рухалася зі швидкістю 96 км/год, чим порушила встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості, приладом TRUCAM LSS 2 0/20 ТС 008397, чим порушила п. 12.4 ПДР України, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП.

З вказаною постановою вона не згідна, та вважає її незаконною, оскільки рухалася із дозволеною швидкістю.

Зазначає, що для вимірювання швидкості працівники поліції порушили правила використання вимірювального пристрою, та тримали його в руках, що спричинило дрижання приладу, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. Вказує про відсутність доказів, що лазерний вимірювач швидкості, за допомогою TRUCAM, на момент фіксації правопорушення був стаціонарно встановлений, а також, що фіксація правопорушення відбувалася в зоні дії дорожнього знаку 5.76, який інформував водія про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних засобів.

Крім того, працівниками поліції в ході складання постанови не забезпечено їй права на подання заперечень, клопотань, та не надали можливості скористатися правовою допомогою, її не ознайомлено із змістом постанови.

Зазначає, що відсутні будь які докази вчинення нею адміністративного правопорушення, як то розміщення інформації про наявність на вказаному відрізку дороги камер фото та відеофіксації правопорушень, відеозапису з бодікамер працівників поліції.

Позивачка вказує, що порушення дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови відіграє важливу роль для встановлення об`єктивної істини по справі.

Разом з тим в оскаржуваній постанові не вказано, якими доказами доводиться її винуватість у вчиненому правопорушенні та не надано доказу самого факту адміністративного правопорушення.

Тому просить оскаржувану постанову визнати незаконною та скасувати.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Курко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги з вказаних підстав підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що дійсно 19 жовтня 2024 року близько 11 год 18 хв екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби на автодорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига» на 118 км с. Марківці Івано-Франківського району Івано-Франківської облаті, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI20/20, виявлено порушення ПДР, а саме, що водій транспортного засобу марки BMW X6 номерний знак « НОМЕР_1 » рухався зі швидкістю 96 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеженні швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПЛР України.

Поліцейським відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» подано сигнал про зупинку транспортного засобу, після чого водія поінформовано про причину зупинки, та висловлено вимогу про пред`явлення документів. Після цього інспектор Будрій Р.П., як особа, яка має право розглядати справи про адміністративне правопорушення оголосив про початок розгляду справи. Позивачку ознайомлено з правами та обов`язками, та встановивши факт вчинення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП, поліцейським після розгляду справи складено постанову серії ЕНА № 3296187 від 19.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Вказує, що працівниками поліції дотримано всіх процесуальних вимог під час складення оскаржуваної постанови, вона обґрунтована належними та беззаперечними доказами.

Тому вважає, що пояснення позивача не містять обгрунтування звільнення від адміністративної відповідальності, та подані з метою уникнення відповідальності. З вказаних підстав в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача дійшов таких висновків.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закошу України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно з пунктом 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Згідно частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2024 року близько 11 год 18 хв екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби на автодорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига» на 118 км с. Марківці Івано-Франківського району Івано-Франківської облаті, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI20/20, виявлено порушення ПДР, а саме, що водій транспортного засобу марки BMW X6 номерний знак « НОМЕР_1 » рухався зі швидкістю 96 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеженні швидкості руху в населеному пу нкті більш ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПЛР України.

На місці події поліцейським винесено постанову серії ЕНА № 3296187 від 19.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (а.с. 13).

Як слідує зі змісту постанови до неї було додано: відео з нагрудної камери 471536 та відео приладу TruCam.

Як вбачається з матеріалів справи, вчинення позивачкою адміністративного правопорушення (перевищення максимально допустимої швидкості руху у населеному пункті) встановлено технічним приладом TruCam LTI 20/20: (серійний номер ТС008397).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки TruCam LTI 20/20: (серійний номер ТС008397), яке чинне до 21/11/2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20: (серійний номер ТС008397) є придатним до застосування.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Саме за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20: (серійний номер ТС008397) була виміряна швидкість руху транспортного засобу позивача, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Дана обставина не заперечується позивачем, однак він зазначає, що швидкість вимірювалася пристроєм, який поліцейський тримав в руках, а відтак при наведенні цілі на автомобіль та здійснення заміру швидкості поліцейським за допомогою ручного способу використання може дати більшу похибку.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КпАП України, представником відповідачів разом з відзивом на позов було надано відео та фото файли, здійснені за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam (а.с. 52, 62).

З дослідженого відеозапису з приладу, встановлено, що на ньому зафіксований автомобіль позивача, який рухається по автодорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига» на 118 км, зі швидкістю 96 км/год, що перевищує дозволену швидкість більше ніж на 20 км/год.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.31 ЗУ Про Національну поліцію (далі Закон №580-VIII) поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису .

За приписами статті 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 використовується у відповідності до Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність від 05 червня 2014 року № 1314-VI1.

Прилад TruCam LT1 20/20 є засобом вимірювальної техніки.

TruCам - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCам автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.

Всі прилади, що використовуються працівниками патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік, в матеріалах справи наявне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29489 від 21 листопада 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС008397 має можливість працювати у двох режимах: автоматичному та ручному. Саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху ТЗ в обох режимах. Свідоцтво про повірку містить квартальне повірочне тавро шифру 4. Правильність реалізації алгоритму шифрування АЕS підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Отже, прилад TruCam LTI 20/20 № ТС000340 пройшов повірку у встановленому законом порядку, за результатами якої було визнано його відповідність вимогам технічного регламенту, а відтак, є дозволеним до використання на території України.

Слід зазначити, що відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Таким чином, суд не приймає аргумент позивачки щодо неправомірності застосування приладу TruCam LT1 20/20 в ручному режимі.

Суд не приймає також твердження позивачки щодо відсутності дорожнього знаку 5.70, оскільки дорожній знак 5.70 ПДР України "Фото-відеофіксування порушень" Правил дорожнього руху лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

Також суд відхиляє доводи позивачки щодо відсутності розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.76, оскільки знак 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень" Правил дорожнього руху, позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Автоматичність інформаційно-вимірювальної системи передбачає здійснення контролю без участі людини. Разом з тим, цей дорожній знак стосується фіксації порушення ПДР саме в автоматичному режимі.

Водночас, прилад ТruCam не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а до позивачки застосовано стягнення у вигляді штрафу за скоєння правопорушення, зафіксованого не в автоматичному режимі, тому відсутність дорожнього знаку 5.76 ПДР України не впливає на наявність або відсутність факту вчиненого правопорушення і правомірності застосованого стягнення.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР України швидкісного режиму.

За змістом п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 5 розділу ІV Інструкції передбачає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Суд звертає увагу, що у пункті 7 оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3296187 від 19 жовтня 2024 року зазначено про долучення відео з камери 471536, разом з тим, такий доказ у матеріалах справи відсутній, і факт не долучення такого відповідачем не заперечується, та останній зазначає про те, що відео не збережено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Суд звертає увагу, що лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом у справі.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження дотримання поліцейським процедури винесення постанови відносно позивачки.

Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що під час винесення постанови поліцейським роз`яснено позивачці передбачені законом процесуальні права, забезпечено можливості при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності заявляти клопотання, подавати докази, скористатись правової допомогою.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Згідно з ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем надано докази вчинення відповідачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, то підстав для закриття провадження на підставі п 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення) суд не вбачає.

Разом з тим, відсутність в матеріалах справи відеозаписів з нагрудної відеокамери поліцейського та копії оскаржуваної постанови з відміткою позивачки про те, що їй роз`яснено її права, пов`язані з розглядом справи про адміністративне правопорушення, надано можливість надати свої пояснення з приводу вчиненого правопорушення, заявити клопотання, в тому числі про бажання скористатись правничою допомогою, не дають можливості суду в повній мірі надати правову оцінку всім доводам позивачки, з огляду на це суд вбачає підстави для скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу.

У зв`язку зі скасуванням постанови з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 257, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3296187 від 19 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати та направити справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Сольський В. В.