Справа № 140/424/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/424/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000109/1 про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205030/2024/000366 від 23 грудня 2024 року (далі картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 грудня 2024 року декларант подав до Волинської митниці митну декларацію (МД) №24UA34U4, в якій митну вартість оцінюваного товару (телескопічний навантажувач JCB 535-95 з ковшем, серійний №JCB5ABSGK91517448) визначив за основним методом, тобто за ціною договору (контракту), й до фактурної вартості 19500,00 євро додано також транспортні витрати у сумі 25000,00 грн. Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000109/1, визначивши митну вартість за резервним методом на рівні 25000,00 євро, що призвело до збільшення митних платежів. При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товару, що ввозиться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.

Позивач не погоджується із таким рішенням й вважає, що воно не містить обґрунтованих пояснень його прийняття, адже для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) декларант надав документи, які підтверджують як вартість оцінюваного товару, так і витрати на транспортування.

З приводу аргументів митного органу щодо невідповідності проведеної частинами оплати товару умовам пункту 2 контракту від 04 грудня 2024 року №2024-086 (передоплата) позивач зазначив, що умови та спосіб оплати отриманого товару не може впливати на митну вартість, визначену продавцем на момент розмитнення товару.

На думку позивача, у спірному рішенні відповідач безпідставно покликається і на розбіжності щодо визначених умов поставки - FCA Kaunо з умовами поставки, вказаними у митній декларації країни експорту №24LTKR89 від 18 грудня 2024 року - FCA Domeikava. Позивач наголосив, що контрактом визначено умови купівлі-продажу товару - FCA Kauno r. sav., Domeikavos sen., Domeikavos k., Muitines g.2A. За цією адресою знаходиться продавець. Domeikava є частиною регіону/міста Kauno. Відомості міжнародної автотранспортної накладної (адреса завантаження: Muitines g.2A, Domeikavа, Kauno, LT-54359), рахунок від 17 грудня 2024 року №39/2874 (на сплату транспортних послуг за маршрутом Domeikavos k., Kauno r. (Литва) - п/п Ягодин) дозволяють встановити маршрут перевезення та вартість транспортних послуг (25000,00 грн).

Позивач вважає, що спірне рішення не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на нормах чинного законодавства та воно не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 МК України; відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; також митний орган не довів неможливості послідовного застосування методів визначення (2а, 2б, 2в, 2г) та застосування виключно резервного методу; не наведено жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, детальної інформації про товар, числове значення митної вартості якого взято для коригування митної вартості оцінюваного товару.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позов, скасувавши як протиправне рішення відповідача та прийняту на її підставі картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою судді від 05 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Волинської митниці про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.100).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.52-63). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за МД №24UA14U1 відбулось автоматичне спрацювання декількох профілів ризику Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) та у поданих документах було встановлено розбіжності (підпис продавця в інвойсі не відповідає підпису продавця у контракті; за умовами контракту покупець сплачує продавцю 100% суми контракту впродовж 7 днів із дня підписання контракту, однак згідно з наданими платіжними документами оплата товару здійснювалась частинами; у платіжних документах відсутні відмітки банку та платника, а оплата за товар була здійснена до виставлення рахунка-фактури). Крім того, умови поставки товару сторонами визначено FCA Kauno, а в довідці про транспортні витрати від 20 грудня 2024 року визначено вартість транспортних витрат за маршрутом Rasieniai (Литва) пункт пропуску Ягодин (25000,00 грн). Таку суму витрат було включено до митної вартості. Долучена до позовної заяви довідка про транспортні витрати містить відомості про маршрут перевезення Domeikavos k. пункт пропуску Ягодин та митному органу не надавалася. Декларант на пропозицію митного органу не подав додаткових документів, чим не спростував сумніви у достовірності поданих документів. З наведених підстав та через неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості (у зв`язку із відсутністю у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари та відсутності вартісної основи для розрахунку) митну вартість визначено за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі ЄАІС Держмитслужби).

З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення та картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів відповідає вимогам митного законодавства.

Інших заяви по суті справи від сторін не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

04 грудня 2024 року між компанією UAB «Agrosistemu servisas» (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) укладено контракт №2024-086 (а.с.35-36), відповідно до пункту 1.1 якого продавець продає, а покупець купує на умовах FCA Kauno r. sav., Domeikavos sen., Domeikavos k., Muitines g.2A (Литва) (Інкотермс-2010) товар: телескопічний навантажувач JCB 535-95 з ковшем, серійний №JCB5ABSGK91517448, рік виготовлення -2009, за ціною 19500,00 євро, країна виробник (походження) Велика Британія, країна постачання: Україна.

Згідно з інвойсом від 18 грудня 2024 року №АS240862 поставлено товар - телескопічний навантажувач JCB 535-95 з ковшем, серійний номер JCB5ABSGK91517448, за ціною 19500,00 євро (а.с.40).

23 грудня 2024 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару - автонавантажувач самохідний марки JCB, модель 535-95 з телескопічною стрілою, на колісному ходу, був у використанні, зав. №JCB5ABSGK91517448, на який встановлюються вилковий та ковшовий захвати, позашляховий (для нерівної місцевості) з максимальною висотою підіймання до 9,5 м, 2009 рік випуску, вантажопідйомністю до 3,5 т, укомплектований ковшем, двигун дизельний, потужністю 55кВт, торговельна марка JCB, Велика Британія - декларант в інтересах позивача подав МД №24UA34U4 (а.с.66). Фактурна вартість імпортованого товару становить 19500,00 євро (еквівалентно 848472,3010 грн). Митну вартість визначено на рівні 873472,30 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 25000,00 грн). Для підтвердження митної вартості надано: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 04 грудня 2024 року №2024-086 (а.с.35-36); рахунок-фактуру (iнвойс) від 18 грудня 2024 року №AS240862 (а.с.40); платіжні документи, що підтверджують оплату товару, від 06 грудня 2024 року №35 (а.с.37) та від 17 грудня 2024 року №36 (а.с.38); автотранспортну накладну від 18 грудня 2024 року №20241218 (а.с.41); довідку про вартість перевезення від 20 грудня 2024 року (а.с.30); акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 20 грудня 2024 року №UA205020/2024/003266 (а.с.25); технічні характеристики від 23 грудня 2024 року (а.с.88-89); копію митної декларації країни відправлення від 18 грудня 2024 року №24LTKR89 (а.с.39).

Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи митного оформлення (АСМО) «Інспектор» (а.с.84) 23 грудня 2024 року у період з 11:03 по 11:53 декларант самостійно подав також рахунок-фактуру від 17 грудня 2024 року №39/2874 (а.с.24), довідку про транспортні витрати від 20 грудня 2024 року (а.с.30), договір-заявку від 16 грудня 2024 року (а.с.31).

У той же день здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано на такі розбіжності у поданих документах: 1) згідно з пунктом 2 контракту передбачено повна передоплата, однак згідно з наданими платіжними дорученнями оплата товару здійснювалась частинами, що свідчить про можливість додаткових оплат; 2) заявлені умови поставки товару - FCA Kauno, а згідно з митною декларацією країни експорту - FCA Domeikava; 3) підпис продавця в інвойсі не відповідає підпису продавця у контракті; 4) у платіжних доручення відсутні відмітки банку та платника. Запропоновано надати: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.22).

На електронне повідомлення митниці декларант позивача листом від 23 грудня 2024 року повідомив, що надав до митного оформлення усі товаросупровідні та інші підтверджуючі митну вартість документи (а.с.33).

23 грудня 2024 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2024/000109/1 (а.с.17). Як зазначено у графі 33 рішення, зважаючи на те, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей та місять розбіжності (тут дослівно ті, про які йшлося в повідомленні декларанту), а також на спрацювання ризиків АСУР та у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - через відсутність у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість згідно зі статтею 64 МК України визначено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС згідно з МД №UA205140/2024/75992 від 02 грудня 2024 року на рівні 25000,00 євро.

Також 23 грудня 2024 року Волинська митниця сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205030/2024/000366 (а.с.16).

Товар було випущено у вільний обіг за №24UA82U9 від 23 грудня 2024 року із наданням гарантій відповідно до частини сьомої статті 55 МК України (а.с.92).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

За приписами частини третьої, четвертої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант позивача самостійно подав: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 04 грудня 2024 року №2024-086 (а.с.35-36); рахунок-фактуру (iнвойс) від 18 грудня 2024 року №AS240862 (а.с.40); платіжні документи щодо оплати товару від 06 грудня 2024 року №35 (а.с.37) та від 17 грудня 2024 року №36 (а.с.38), довідку про вартість перевезення від 20 грудня 2024 року (а.с.30), а також рахунок-фактуру від 17 грудня 2024 року №39/2874 (а.с.24), договір-заявку від 16 грудня 2024 року (а.с.31) - документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, щодо ціни товару та вартості перевезення. Поряд з цими документами було надано автотранспортну накладну від 18 грудня 2024 року №20241218 (а.с.41); акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 20 грудня 2024 року №UA205020/2024/003266 (а.с.25); технічні характеристики від 23 грудня 2024 року (а.с.88-89); копію митної декларації країни відправлення від 18 грудня 2024 року №24LTKR89 (а.с.39).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так контрактом від 04 грудня 2024 року №2024-086 (а.с.35-36) визначено предмет, його вартість, умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця (UAB «Agrosistemu servisas») та покупця (ФОП ОСОБА_1 ).

Відповідно до умов цього контракту продавець продає, а покупець купує на умовах FCA Kauno r. sav., Domeikavos sen., Domeikavos k., Muitines g.2A (Литва) (Інкотермс-2010) телескопічний навантажувач JCB 535-95 з ковшем, серійний №JCB5ABSGK91517448, рік виготовлення - 2009, за ціною 19500,00 євро (пункт 1.1 контракту); загальна сума контракту становить 19500,00 євро (пункт 2.2 контракту); покупець оплачує договірну (продажну) ціну продавцю у такому порядку: передплата - 100% суми контракту впродовж 7 днів із дня підписання контракту (пункту 2.3 контракту); поставка товару повинна бути здійснена упродовж 10 днів із дня надходження 100% передоплати (пункт 3.1 контракту).

Банківськими платіжними документами від 06 грудня 2024 року №35 на суму 3000,00 євро (а.с.37) та від 17 грудня 2024 року №36 на суму 16500,00 євро (а.с.38) підтверджено проведення оплати за товар (тобто 19500,00 євро).

Згідно з рахунком-фактурою від 18 грудня 2024 року №AS240862 (а.с.40) вартість товару (телескопічний навантажувач JCB 535-95 з ковшем, серійний №JCB5ABSGK91517448, рік виготовлення 2009) становить 19500,00 євро. Вказаним рахунком-фактурою визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну.

Ціна товару в рахунку-фактурі від 18 грудня 2024 року №AS240862 (19500,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA34U4 від 23 грудня 2024 року (графа 22).

Твердження відповідача про те, що у поданих позивачем платіжних дорученнях відсутні будь-які відмітки банку та платника, є безпідставними, оскільки вони містять відомості про особу, яка оплачує - ОСОБА_1 , отримувача коштів - UAB «Agrosistemu servisas» і його банківські реквізити, та підтверджують оплата здійснена за допомогою міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів SWIFT (АСК). При цьому у цих платіжних документах вказано призначення платежу «prpmnt for telescopic Loader GCB 535 with buck CNTR 2024-086 DD:04.12.2024, POL:LT, POD:AU», що значить «передоплата за телескопічний навантажувач JCB 535-95 з ковшем згідно з контрактом від 04 грудня 2024 року №2024-086».

З приводу аргументів митного органу щодо невідповідності проведеної оплати товару частинами умовам пункту 2 контракту від 04 грудня 2024 року №2024-086, то суд зазначає, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Однак обставини здійснення платежу не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей у документах, доданих до митної декларації.

Суд також враховує висновки Верховного Суду у постановах від 12 березня 2020 року у справі №804/6243/14, від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.00162, від 02 березня 2021 року у справі №380/842/20, у яких зазначалося, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про вартість оцінюваного товару.

В частині тверджень митного органу щодо наявності різних підписів продавця товару в інвойсі та у контракті, то такі є суб`єктивною думкою останнього та його припущеннями.

Суд вважає необхідним зазначити, що висновки про невідповідність, недійсність чи розбіжність у підписах можуть прийматися лише акредитованими відповідно до чинного законодавства експертами на підставі призначеної почеркознавчої експертизи.

За висновками Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2024 року у справі №380/19286/23 заяви митного органу про недостовірність документів мають бути обґрунтовані доказами, такими як експертні висновки або рішення компетентних органів. Рішення про коригування митної вартості є неправомірним, якщо декларант подав повний пакет документів, що відповідає вимогам законодавства: договір (контракт) про перевезення; транспортні накладні; рахунки-фактури; платіжні доручення; специфікації до інвойсів, що підтверджують загальну вартість товару згідно з контрактом.

Заявлена декларантом за першим методом фактурна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, які не містять розбіжностей щодо ціни та ідентифікаційних ознак товару (у контракті та рахунку-фактурі). Тому говорити про недостовірність рахунку-фактури чи його підробку відповідач не мав обґрунтованих підстав. До того ж ціна товару визначена безпосередньо у контракті (19500,00 євро), а товар ідентифікується за серійним (заводським) номером. Поставка товару, як це і було передбачено пунктом 3.1 контракту, відбулася упродовж 10 днів після повної оплати товару.

Отже, можна підсумувати, що вказані документи (контракт, рахунок-фактура, платіжні документи) містять достатньо відомостей щодо ціни товару, у них відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки (доказів зворотного суду не надано).

За правилами частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5).

Пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України установлено, що декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, лише якщо здійснювалося страхування.

Згідно з пунктом 3.2 контракту від 04 грудня 2024 року №2024-086 товари поставляються на умовах FCA Kauno r. sav., Domeikavos sen., Domeikavos k., Muitines g.2A, (Литва) (Інкотермс-2010).

Ці умови означають, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Пункт призначення FCA - це кінцевий пункт доставки, куди вантаж доставляє продавець; всі витрати після доставки товару несе покупець.

З урахуванням пункту 5 частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості декларант додав також витрати на перевезення товару на заявлених умовах поставки до кордону України у сумі 25000,00 грн.

Суд зазначає, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Для підтвердження понесення витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення рахунок-фактуру від 17 грудня 2024 року №39/2874 (а.с.24), довідку про транспортні витрати від 20 грудня 2024 року (а.с.30), договір-заявку від 16 грудня 2024 року (а.с.31).

Згідно з договором-заявкою від 16 грудня 2024 року №4 на замовлення ФОП ОСОБА_1 перевізник ФОП ОСОБА_3 зобов`язується забезпечити доставку вантажу транспортним засобом Renault Magnum ( НОМЕР_1 , АС0154ХF) за маршрутом Muitines g.2A, Domeikavos k., Kauno r. (Литва) с. Сидор (Україна) (а.с.31). Вказане узгоджується з відомостями товарно-транспортної накладної (CMR) від 18 грудня 2024 року №20241218) (а.с.41).

Зазначена адреса місця передачі (завантаження) оцінюваного товару є юридичною адресою продавця, що слідує з розділу 11 договору від 04 грудня 2024 року №2024-086.

17 грудня 2024 року перевізником ФОП ОСОБА_3 виставлено рахунок-фактуру №39/2874 для оплати транспортних послуг. За його змістом вартість перевезення за маршрутом Domeikavos k., Kauno r. (Литва) пункт пропуску Ягодин становить 25000,00 грн (включено у митну вартість товару), а по території України за маршрутом пункт пропуску Ягодин село Сидори (Україна) 15000,00 грн (а.с.24).

Довідкою від 20 грудня 2024 року про транспортні витрати підтверджено вартість транспортних витрат за маршрутом Domeikavos k., Kauno r. (Литва) пункт пропуску Ягодин у сумі 25000,00 грн (а.с.30).

Наведене спростовує доводи митного органу про невідповідність визначених умов поставки товару - FCA Kaunо умовам поставки згідно з митною декларацією країни експорту - FCA Domeikava. Крім того, позивач не має відношення до заповнення експортної декларації, тож якщо у ній було допущено помилки чи зазначено неповні відомості, то це не може мати негативні наслідки для останньої.

Водночас доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про не долучення декларантом довідки від 20 грудня 2024 року із зазначенням маршруту Domeikavos k., Kauno r. (Литва) пункт пропуску Ягодин (а.с.30) та невідповідність маршруту згідно з довідкою від 20 грудня 2024 року (а.с.83) Rasieniai (Литва) п/п Ягодин умовам поставки FCA Kauno суд відхиляє, оскільки це не було підставою для витребування у позивача додаткових документів і коригування митної вартості. Ні в повідомленні декларанту, ні в оскаржуваному рішенні не йдеться про невідповідність пункту завантаження/передачі товару Rasieniai (Литва). Натомість з наданих відповідачем доказів (АСМО «Інспектор») (а.с.84) зрозуміло, що декларант самостійно ще до надіслання йому митним органом повідомлення про надання документів надав рахунок-фактуру від 17 грудня 2024 року №39/2874 (а.с.24), довідку про транспортні витрати від 20 грудня 2024 року (а.с.30), договір-заявку від 16 грудня 2024 року (а.с.31). Жоден із поданих декларантом документів не містить іншої вартості перевезення, ніж та, яка була включена до митної вартості, 25000,00 грн.

Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення. Окрім заявлених витрат жодних інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає ні з умов контракту, ні з рахунка-фактури).

Натомість відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення мали підтвердити додатково витребувані документи, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 53 МК України вимога про надання договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

За обставин цієї справи відповідач не обґрунтував відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем); відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару відповідачем не спростовано, недійсність чи ознаки підробки документів ним не доведено належними засобами доказування, а вказані митним органом розбіжності не впливають на рівень заявленої митної вартості.

Суд повторює, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Підтверджуючими документами про вартість товару у цьому випадку є контракт, рахунок-фактура (інвойс), платіжний документ. Тому ненадання виписки з бухгалтерської документації не може позбавляти позивача можливості декларувати товар на підставі вказаних документів, які підтверджують ціну товару, та не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Воднораз, витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність яких не виявлено. Поряд з тим в матеріалах справи наявний акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 20 грудня 2024 року №UA205020/2024/003266 (а.с.25), технічні характеристики від 23 грудня 2024 року (а.с.88-89).

Також, на думку суду, витребовування прайс-листа виробника товару, ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, є завідомо не виконуваною вимогою, адже імпортувався вживаний автонавантажувач самохідний.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

На переконання суду, висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. Сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

При вирішенні спору суд також враховує, що у спірному рішенні митний орган вказав митну декларацію, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару - №UA205140/2024/75992 від 02 грудня 2024 року. Відповідач стверджує, що за цією митною декларацією був оформлений товар, який має найбільшу кількість подібних параметрів із товаром, який був придбаний позивачем. Однак суд зазначає, що вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан та знос товару, умови поставки тощо.

Суд зауважує, що можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та бути автоматичною підставою для збільшення митної вартості товарів до показників АСАУР.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) наявна інформація, яка міститься в АСАУР повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). АСАУР не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору (контракту), як і не довів правових підстав для застосування резервного методу для визначення митної вартості товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000109/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Як наслідок, це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №520/3246/20, від 19 серпня 2020 року у справі №140/754/19).

Оскільки картка відмови в митному оформленні (випуску) товару від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000366 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000109/2, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати - зі сплати судового збору та на правничу допомогу.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано такі документи: ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1762208 (а.с.15), який виданий на підставі договору від 16 грудня 2024 року №16/12/24; додаток від 30 грудня 2024 року №3 до договору (а.с.43), акт від 03 січня 2025 року приймання-передачі правової допомоги до договору про надання правничої допомоги (а.с.44).

Відповідач у відзиві на позов заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із предметом позову, а також з огляду на наявність судової практики у цій категорії справ.

Надаючи оцінку наданим доказам, суд виходить із того, що додатковою угодою №3 від 30 грудня 2024 року до договору Адвокатське об`єднання «Акторіс» та ФОП ОСОБА_1 погодили предмет цієї угоди, зокрема, клієнт доручає об`єднанню підготувати та подати до суду адміністративний позов до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000109/1 про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні (випуску) товарів №UA205030/2024/000366 від 23 грудня 2024 року; вартість послуг становить 10000,00 грн за такий обсяг: аналіз документів клієнта, підготовка та подання позову, підготовка інших процесуальних документів в межах розгляду справи в суді, підготовка пояснень тощо.

Про надання вказаних послуг сторони склали і підписали актом приймання-передачі послуг від 03 січня 2025 року.

Позивачем не надані докази фактичної оплати правничої допомоги, проте суд з урахуванням правового висновку у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 05 березня 2021 року (справа №200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), від 23 грудня 2021 року (справа №280/1361/21) та ін. виходить з того, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, принципів обґрунтованості, пропорційності та розумності розміру витрат на правничу допомогу конкретним обставинам справи та її складності (є справою незначної складності), враховуючи час, який об`єктивно мав бути витрачений адвокатом на надання послуг у цій справі, їх обсяг (крім підготовки позовної заяви інші процесуальні документи не складалися), заперечення іншої сторони щодо співмірності розміру витрат, заявлених до відшкодування, дійшов висновку про те, що на користь позивача необхідно стягнути 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Звертаючись до суду з позовною заявою в електронній формі через систему «Електронний суд», позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 02 січня 2025 року №1 (а.с.14), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.48).

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, у цьому разі за приписами підпункту 1 пункту 3 частини другої, частини третьої статті 4 Закону №3674-VI розмір судового збору становить 968,96 грн (1211,20 грн х 0,8).

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 3968,96 грн (968,96 грн - витрати зі сплати судового збору; 3000,00 грн - витрати на правничу допомогу).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000109/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23 грудня 2024 року №UA205030/2024/000366.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 3968,96 грн (три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк