Справа № 160/13080/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 рокуСправа №160/13080/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачеві відповідачем, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.07.2023 по 31.12.2023 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.07.2023 по 31.12.2023 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває на строковій військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 у в/ч НОМЕР_1 , зазначив, що у період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р. позивач здійснював бойові (спеціальні) завдання необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України та мав право на виплату додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168. Однак, за наведений період виплата відповідачем такої додаткової винагороди відбувалась із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки виплачувалась не в повному обсязі, а саме: не в розмірі 30000 грн. з розрахунку на місяць, що, на переконання позивача, не відповідає вимогам ст.9 Закону №2011-ХІІ, постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, п.п.2, 8 розділу І Порядку №260, а також і з порушенням приписів постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, що призвело до порушення права позивача на отримання винагороди за свою працю та належний соціальний захист. Окрім того, позивач вказав і на те, що обов`язок щодо доказування правовірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.1-5).

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2024р., вказана справа була розподілена для розгляду судді Юхно І.В. (а.с.18).

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. від 01.07.2024р. було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами згідно до ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.19-21).

У подальшому, 10.09.2024р. згідно розпорядження в.о. керівника апарату суду за №526д, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді за її поданням заяви про відставку, ухваленим рішенням Вищої Ради правосуддя від 13.08.2024р. №2451/0/15-24 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу було передано для розгляду судді Конєвій С.О. (а.с.78-79).

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєвої С.О. від 23.09.2024р. дану справу було прийнято до свого провадження, розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, зобов`язано, зокрема, позивача надати докази в обґрунтування позову щодо не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 з урахуванням доводів відповідача, викладених у відзиві на позов та доданих до нього копій наказів і рапортів, виходячи з вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України; відповідача - надати докази нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди у жовтні-листопаді 2023 року за період серпень-вересень 2023 року; надати докази перебування позивача у відпустці (про що зазначено у відзиві, проте доказів не надано, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.80).

Зазначена ухвала суду була отримана представником позивача та відповідачем у їх електронних кабінетах 25.09.2024р., що є належним повідомленням учасників справи про час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України про що свідчать довідки про доставку електронного листа, наявні у матеріалах справи (а.с.82-83).

Вимоги згаданої вище ухвали суду представником позивача та відповідачем були взагалі проігноровані (копії доказів суду не надані).

26.07.2024р. відповідачем через систему «Електронний суд» було подано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що позивач є військовослужбовцем строкової служби (щодо яких у перші місяці воєнного стану було прийнято рішення про не задіяння їх у бойових діях), а тому у довідці про грошове забезпечення позивача такі складові як посадовий оклад (420-560 грн.) та, залежно від обставин, додаткова винагорода (в розмірі 30000 або 6000 за місяць пропорційно, та відповідно до наявності підстав згідно Порядку №260). Фактичні виплати додаткової винагороди здійснювалися відповідачем за минулий місяць на підставі наказів про виплату за результатами опрацювання рапортів командирів відповідних підрозділів, як це визначено Порядком №260. Тобто, за листопад 2023р. здійснювалася виплати додаткової винагороди в грудні 2023р. Згідно з наказом Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566, який набрав чинності 29.09.2023р., яким було внесено зміни до Порядку №260 та яким було передбачено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям строкової військової служби в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби (в днях) в розмірі 6000 грн., норми якого застосовуються з 01.06.2023р. Після набрання чинності відповідних змін відповідачем більшості військовослужбовцям строкової служби було здійснено відповідні виплати у жовтні (за місяці липень, серпень, вересень) з розрахунку 6000 грн. на місяць пропорційно часу служби (зокрема, відпустки не враховуються при обрахунку). Відповідні виплати згідно наказу відповідача від 17.10.2023р. за №1954 здійснювалися, зокрема, позивачу 18.10.2023р. та 27.10.2023р., що підтверджено довідкою та випискою по рахунку позивача АКТК «Приватбанк» (надана до позову позивачем). Тобто, аргументи позивача наведені у позові не відповідають дійсності. Що стосується аргументів позивача про те, що він брав участь у бойових діях, то відповідач зазначив, що, оскільки в перші місяці воєнного стану було прийнято рішення щодо недопустимості задіяння в зоні бойових дій строковиків, то очевидним є те, що позивач як строковик військової служби участі у бойових діях не брав та бойових завдань в період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р. не виконував, також у цей період на території Києва та Київської області бойові дії не велися згідно Наказу від 22.12.2022р. №309.Також позивач і у відрядження до зони бойових дій не відправлявся. А відповідно, відповідач вважає, що виплата позивачеві грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, здійснювалася у повній відповідності до вимог законодавства. На переконання відповідача, позивач, маючи всю необхідну інформацію щодо отримання додаткових винагород (за виписками банку), вимагаючи у позові повторно сплатити таку додаткову винагороду, вдався до зловживання своїми правами, а оскільки відповідачем надані всі докази, які підтверджують такі виплати (накази, рапорти), тому представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає (а.с.25-34).

Окрім того, у відзиві на позов відповідач заявив клопотання про залишення даного позову без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин посилаючись на те, виплата грошового забезпечення має регулярний, як правило щомісячний характер, а відповідно, очевидним є те, що позивач мав дізнатися про порушення своїх прав разом з отриманням грошового забезпечення за такий місяць, при цьому, з наступного дня після отримання такого грошового забезпечення розпочав перебіг 3-місячного строку звернення до суду з відповідним позовом, тому відповідач констатує, що тримісячний строк звернення до суду з позовом сплив з урахуванням приписів ч.1 ст.233 КЗпП України, позивачем клопотання у позові про поновлення пропущеного строку звернення до суду не заявлено, у позові будь-яких причин поважності, які об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутися із даним позовом не наведено, а тому вважає, що зазначені обставини є підставами для залишення позову без розгляду відповідно до приписів п.8 ч.1 ст.240 та ч.3 ст.123 КАС України (а.с.30-32,34).

Розглянувши наведене клопотання відповідача, вивчивши наявні в матеріалах докази на його підтвердження, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позову, позивачем було заявлено клопотання (пункт 1 позову) про визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом поважними та поновити такий строк (а.с.5).

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. від 01.07.2024р. у цій справі згадане вище клопотання було розглянуто та з урахуванням того, що позивач є дійсним військовослужбовцем, який з 02.04.2022р. проходить строкову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджено копією наказу №76 від 02.04.2022р., які в силу правових висновків Верховного Суду від 29.09.2022р. у справі №500/1912/22 визнано судом поважними причинами пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено цей строк про що свідчить зміст наведеної ухвали суду (а.с.19-21).

Зазначена ухвала суду у частині поновлення строку звернення до суду з цим позовом відповідачем не оскаржувалась у встановленому законом порядку (такі відомості у справі відсутні), набрала законної сили 01.07.2024р., а відповідно, підлягає врахуванню, у тому числі, і відповідачем, а тому суд вважає, що доводи відповідача про те, що позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду з цим позовом є неспроможними та спростовані наведеними встановленими судом обставинами, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.03.2025р. у зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці у період грудень 2024р. січень 2025р., з 06.03.2025р. по 14.03.2025р. та, як наслідок, об`єктивну неможливість прийняття у цей період рішень у справах, на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної справи було продовжено до 21.03.2025р. (а.с.86).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 21.03.2025р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті заяви.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 3 мінометного відділення 1 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС 143533А, шпт «солдат» з 02.04.2022р., що підтверджується копією паспорта позивача та копією Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.ж2022р. №76 (а.с.6-7,13,39).

Як зазначено у позові у період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р. позивач здійснював бойові (спеціальні) завдання необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та мав право на виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Однак, на переконання позивача, за вказаний період виплата відповідачем згаданої додаткової винагороди виплачувалась не у повному обсязі, а саме: не в розмірі 30000 грн. з розрахунку на місяць (а.с.2-зворот).

Вважаючи протиправною вищенаведену бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачеві відповідачем додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, передбаченої постановою КМУ №168, за період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

А отже, предметом спору у цій справі є наявність у позивача права на отримання збільшеної виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, передбаченої постановою КМУ №168, за період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 цього Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Цього ж дня (24.02.2022) Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова КМУ №168), якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ №168 (у первинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). У подальшому, Постановою КМУ від 20.01.2023 №43 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168» до пункту 1 внесено зміни, зокрема: слова «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,», «співробітникам Служби судової охорони,» виключено та після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора».

Постановою КМУ від 09.08.2023 №836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» доповнено постанову пунктами 11 та 12.

Зокрема, в абзаці 8 пункту 11 установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям строкової військової служби щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 6000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Порядок №260 доповнено новим розділом XXXIV (Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану) згідно з наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 (застосовується з 01 лютого 2023 року; в редакції наказу Міністерства оборони №566 від 26.09.2023).

Відповідно до пункту 2 цього розділу, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується зокрема в таких розмірах:

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

- з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

- з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

- з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

- у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

- з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

- у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

6000 гривень - військовослужбовцям строкової військової служби в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби (пропорційно часу проходження служби) - застосовується з 01 червня 2023 року.

Військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, які одночасно мають право на отримання додаткової винагороди за різними умовами, ця додаткова винагорода виплачується в більшому розмірі.

Згідно з положеннями пунктів 3, 4 цього розділу Порядку №260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Враховуючи зазначені норми законодавства, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій та рапортів командира підрозділу про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Як установлено судом, позивач з 02.04.2022р. проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 3 мінометного відділення 1 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС 143533А, шпт «солдат» з 02.04.2022р., що підтверджується змістом копії Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2022р. №76 (а.с.13, 39).

Так, зі змісту позову вбачається, що позивач зазначив, що у період з 01.07.2023р. по 31.12.2024р. він здійснював бойові (спеціальні) завдання необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а відповідно, вважає, що він мав право на виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Однак, на переконання позивача, за вказаний період виплата відповідачем згаданої додаткової винагороди виплачувалась не у повному обсязі, а саме: не в розмірі 30000 грн. з розрахунку на місяць (а.с.2-зворот).

Проте, жодних доказів, які б підтверджували обставини та факти виконання ним саме безпосередньо бойових завдань щодо забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у спірний період, позивачем до позову не додано.

Тому доводи позивача (за відсутності доказів його участі у бойових діях щодо забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у спірний період), про те, що він має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 саме у розмірі 30000 грн. з розрахунку на місяць за період з 01.07.2023р. по 31.10.2023р. суперечать пункту 2 розділу ХХХІУ Порядку №260 зі змінами та доповненнями, тому є неспроможними.

А отже, виходячи з аналізу встановлених судом обставин та вищенаведених приписів у їх сукупності суд приходить до висновку, що з 01.06.2023р. та у спірний період з 01.07.2023р. по 31.10.2023р. позивач як військовослужбовець, який проходить строкову військову службу, мав право тільки на отримання додаткової винагороди згідно з постановою КМУ №168 у розмірі 6000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби.

Також, слід зазначити, що за правилами п.10 розділу ХХХІV Порядку №260 передбачено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відтак, виплата додаткової винагороди відбувається на підставі наказу командира у поточному місяці за минулий місяць.

Так, із матеріалів справи судом встановлено, що згідно Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.10.2023р. №1954 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2023р.», на підставі рапортів командира 1МБ №30138 від 07.10.2023р., №25244 від 04.09.2023р., №22626 від 15.08.2023р. позивача було включено до переліку військовослужбовців строкової служби, яким належить виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, у розмірі 6000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період 01.07.2023р. по 31.07.2023р., з 01.08.2023р. по 31.08.2023р., з 01.09.2023р. по 30.09.2023р. про що свідчить зміст копії рапортів, наведеного Витягу із наказу та копії Додатків 489, 569, 578 до згаданого наказу (а.с.40-45,68-75).

Далі, відповідно до п.310 Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20.11.2023р. №2162 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за жовтень 2023р.», на підставі рапорту командира 1МБ від 13.11.2023р. №34805 позивача було включено до переліку військовослужбовців строкової служби, яким належить виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, у розмірі 6000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період 01.10.2023р. по 31.10.2023р. про що свідчить зміст копії наведеного Витягу із наказу та копії Додатку №310 до згаданого наказу (а.с.50-52).

Також відповідно до п.29 Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023р. №2368 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за листопад 2023р.», на підставі рапорту командира 1МБ від 09.12.2023р. №38673 позивача було включено до переліку особового складу військової частини за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), яким належить виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, у розмірі 30 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.11.2023р. по 30.11.2023р. про що свідчить зміст наведеного Витягу із наказу та копії Додатку №29 до згаданого наказу (а.с.57-60).

Згідно п.342 Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023р. №2368 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за грудень 2023р.», на підставі рапорту командира 1МБ від 08.01.2024р. №599 позивача було включено до переліку особового складу військової частини за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), яким належить виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, у розмірі 30 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.12.2023р. по 31.12.2023р. про що свідчить зміст копії рапорту, наведеного Витягу із наказу та копії Додатку №29 до згаданого наказу (а.с.46-49).

А відповідно, із встановлених обставин слідує, що позивач згідно рапортів командира та Витягів із наказів №2162, №2368 мав право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, за період з 01.11.2023р. по 31.12.2023р. у розмірі 30 000 грн.

Також, із аналізу вищенаведених судом встановлених обставин (зі змісту Витягів із наказів) слід дійти висновку, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 виплачувалася позивачеві у розмірі 6000 грн. із розрахунку пропорційно часу проходження служби за липень, серпень, вересень 2023р. у жовтні 2023р., за жовтень 2023р. у розмірі 6000 грн. із розрахунку пропорційно часу проходження служби виплачувалась у листопаді 2023р., за листопад 2023р. та за грудень 2023р. із розрахунку 30 000 грн. пропорційно часу виконання бойових завдань виплачувалась у грудні 2023р. та січні 2024р., відповідно.

Зазначені обставини також підтверджені і змістом копії Довідки в/ч НОМЕР_1 від 26.07.2024р. за №14251, де грошове забезпечення позивача як військовослужбовця строкової служби за період з червня 2023р. по лютий 2024р., складає, зокрема, сума виплаченої додаткової винагороди за червень 2023р. 30000,00; липень 2023р. 30000,00; серпень 2023р. -0; вересень 2023р. 0; жовтень 2023р. 12748,39; листопад 2023р. 6000,00; грудень 2023р. 30000,00; січень 2024р. 30000,00 (а.с.38).

Факт виплати вищенаведених сум додаткової винагороди підтверджується і роздруківкою виписки по картковому рахунку позивача згідно з якою позивачу від в/ч НОМЕР_1 надійшли кошти 18.10.2023р. у сумі 7548,39 грн., 27.10.2023р. 5200,00 грн., 29.11.2023р. 6000,00 грн., 24.12.2023р. 30000,00 (а.с.14).

Тобто, із наведеного аналізу встановлених обставин, можна зробити висновок, що відповідач надав документальне підтвердження нарахування та виплату позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, за наведеними наказами за спірний період.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у даному випадку, відповідачем не було порушено прав позивача в частині нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, за період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р., тому бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень у даних правовідносинах відсутня, а відповідно, і обґрунтовані підстави для задоволення даного позову у адміністративного суду також відсутні.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем та його представником не надано будь-яких доказів на підтвердження протиправності бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди у розрахунку 30000 грн. пропорційно у розрахунку на місяць, передбаченої постановою КМУ №168, за період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р., з урахуванням обставин встановлених судом під час розгляду даної справи та аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства, які позивачем не спростовані.

Посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Тобто, позивач ніяким чином не довів підстави заявленого ним позову.

В той же час, відповідачем надано відповідні докази, а саме: копії Витягів з наказів командира в/ч НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди, копії рапортів командира 1 МБ в/ч НОМЕР_4 , копію Довідки від 26.07.2024р. №14251 про нараховані суми додаткової винагороди за спірний період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р.(а.с.31-75).

Окрім того, і самим позивачем надано виписку з його банківського рахунку з інформацією про отримані ним від в/ч НОМЕР_1 кошти за вказаний період у наведених сумах (а.с.14).

На противагу наведеним копіям документів відповідача, а також наданих самим позивачем (банківської виписки), позивач жодних спростувань не навів та відповідних доказів не надав.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 20.06.2024р. у справі №400/249/23, який підлягає врахуванню адміністративним судом у даних правовідносинах згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди в розрахунку 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, встановленої постановою КМУ №168, за період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р. за критеріями, переліченими у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

З огляду на викладене та враховуючи, що права та інтереси позивача у даних правовідносинах відповідачем не були порушені, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, за період з 01.07.2023р. по 31.12.2023р., які є похідними вимогами у даному спорі, також задоволенню не підлягають.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва