Справа № 160/24869/24
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
16.09.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач - 2), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.05.1997 року по 20.03.2024 рік на посадах за Списком 2 та Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 11 червня 2024 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 23.09.2024 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач-1, у строки встановлені ухвалою суду від 02.10.2024, відзив на позов суду не надав, зазначену ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження було отримано останніми 02.10.2024.
У відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.04.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058).
На момент звернення позивачці виповнилось 50 років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.04.2024 року № 05, прийнятим у порядку екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж за Списком №2 10 років.

У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 10 місяців 0 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період: роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.1992, оскільки в трудовій книжці дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не відповідає паспортним даним 25.06.1973).

Роботи з 18.05.1997 по 31.12.1997 згідно наданих довідок від 02.04.2024 №143-376, №143-374, №143-375, оскільки в довідках відсутні посилання на первинні документи. Стаж зараховано згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування.

Пільговий стаж особи становить 0 років 0 місяців 0 днів.

До пільгового стажу не зараховано періоди: роботи з 18.05.1997 по 20.03.2024 згідно наданих довідок від 02.04.2024 №143-376, №143-374, №143-375, оскільки довідки не відповідають Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, а саме: довідки не засвідчені підписом керівника підприємства.

Також, 04.06.2024 позивач повторно звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.06.2024 року № 05, прийнятим у порядку екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

У вказаному рішенні відповідачем-1 зазначено, що страховий стаж особи становить 33 роки 4 місяці 4 дні.

Пільговий стаж особи по Списку №2 становить 7 років 6 місяців 1 день.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.04.2024 по 31.05.2024, оскільки відсутні дані в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5.

- за доданими документами пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

Враховуючи вищевикладене відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", оскільки особа не досягла необхідного пенсійного віку.

Вважаючи рішення відповідачів-1, 2 про відмову у призначенні пенсії протиправними, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Частиною другою пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 18.05.1997 року по 20.03.2024 рік, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 02.09.1992, копія якої міститься у матеріалах справи, наявні наступні записи щодо спірних періодів роботи позивача:

- з 18.05.1997 року по 02.06.2003 позивач працювала у ВАТ «Дніпродзержинський коксохім завод» на посаді транспортувальника у вугільнопідготовчому цеху (Список №2);

- з 03.06.2003 по 12.01.2005 позивач працювала у ВАТ «Дніпродзержинський коксохім завод» на посаді машиніста з обслуговування силосів та вугільної башти (Список №2);

- з 13.01.2005 по 31.10.2007 позивач працювала у ВАТ «Дніпродзержинський коксохім завод» на посаді дробильника (Список №2);

- 01.11.2007 по 26.06.2009 позивач працювала у ВАТ «Дніпродзержинський коксохім завод» на посаді машиніста мостового перевантажувача (Список №2);

- 27.06.2009 по 31.07.2018 позивач працювала у ПАТ «Дніпровський коксохімічний завод на посаді машиніста мостового перевантажувача (Список №2);

- з 01.08.2018 по 20.03.2024 позивач працювала у ПАТ «Дніпровський коксохімічний завод на посаді машиніста мостового перевантажувача (Список №2).

Записи трудової книжки позивача виконані охайно, у чіткій послідовності, без виправлень та підчисток, доказів визнання відповідних записів недійсними у судовому порядку матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд наголошує, що у трудовій книжці позивача містяться записи про проведення атестації робочих місць за умовами праці за професією, займаною позивачем, що відноситься до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

У відповідності до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вже було встановлено судом, спірні періоди роботи позивача підтверджені записами, що містяться у трудовій книжці позивача, копія якої міститься у матеріалах справи, крім того, за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право позивача на пенсійне забезпечення за Списком №2.

Відтак, наведені обставини свідчать про те, що відповідачами-1, 2 безпідставно не зараховано спірні періоди до пільгового стажу позивача за Списком №2.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що

Разом з тим, суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція № 58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Відповідно до п. 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність страхового стажу у позивача.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Отже, доводи відповідача-2 щодо відсутності підстав для зарахування позивачу до пільгового спірних періодів роботи є безпідставними, у зв`язку з чим означені періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи з 18.05.1997 по 20.03.2024.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Пенсійний орган, виконуючи зазначене рішення суду, повинен буде здійснити розрахунок пільгового та страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що у рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо здійснення розрахунку пільгового стажу позивача, а також вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №2 віднесено до дискреційних повноважень пенсійного органу, відтак, суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження пенсійного органу та зобов`язувати його призначати пенсію, у зв`язку з чим, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Водночас, суд у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, подану 05.04.2024, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні, оскільки це є необхідним для повного захисту прав та законних інтересів позивача.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

У цьому випадку первісним органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та ухвалення рішення за заявою позивача від 05.04.2024 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, це потягло за собою порушення прав позивача.

Відтак, суд вважає за необхідне покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача від 05.04.2024 саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як визначений суб`єкт призначення.

Таким чином, позовні вимоги у цій частини до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволенню не підлягають.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем частково доведено правомірність пред`явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.

На підставі ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів-1, 2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1937,92 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.04.2024 року № 05 та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.06.2024 року № 05.

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 18.05.1997 по 20.03.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, подану 05.04.2024, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у загальному розмірі 968,96 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у загальному розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко