Справа № 620/373/25
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року Чернігів Справа № 620/373/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:.

-визнати відмову Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перереєстрацію автомобіля «VOLSWAGEN», модель «Т-4», 2001 р.в., номер кузова НОМЕР_1 протиправною;

- зобов`язати Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях провести перереєстрацію транспортного засобу «VOLSWAGEN», модель «Т-4», 2001 р.в., номер кузова НОМЕР_1 на ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем в межах встановленого ухвалою суду строку подано до суду відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначає що відповідно до резолютивної частини рішення суду у справі № 730/556/17, було вирішено витребувати у ОСОБА_2 належний ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen T4, 2001р.в., № кузова НОМЕР_2 та повернути його ОСОБА_1 , наголошує, що ані позовні вимоги, ані резолютивна частина рішення суду не містить рішення щодо скасування реєстрації/перереєстрації транспортного засобу на громадянина ОСОБА_1 ; жодною із сторін справи не висувалися вимоги про визнання такої перереєстрації незаконною; рішення суду не мали прямої вказівки чи зобов`язання вчинити якість дії відносно перереєстрації ТЗ на громанянина ОСОБА_1 ; сервісні центри не були стороною у справі; дії сервісного центру щодо перереєстрації ТЗ не оскаржувалися і не були предметом розгляду вказаної справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 30.10.2008 транспортний засіб Volkswagen T4, 2001р.в., № кузова НОМЕР_2 був зареєстрований за ОСОБА_1 , як автомобіль, придбаний на товарній біржі.

В подальшому, 19.08.2016 транспортний засіб Volkswagen T4, 2001р.в., № кузова НОМЕР_2 перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.08.2016 № 1842/2016/021491, укладеного в територіальному сервісному центрі № 1842 РСЦ МВС в Житомирській області.

29.10.2016 транспортний засіб Volkswagen T4, 2001р.в., № кузова НОМЕР_2 перереєстрований на ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу договору від 29.10.2016 №7443/2016/157770, укладеного в територіальному сервісному центрі № 7443 РСЦ МВС в Чернігівській області.

Станом на 24.01.2025 транспортний засіб Volkswagen T4, 2001р.в., № кузова НОМЕР_2 зареєстрований за громадянином ОСОБА_2 .

Разом тим як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19.09.2018 у справі № 730/556/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено повністю; витребувано у ОСОБА_2 належний ОСОБА_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 2001 року випуску, № кузова НОМЕР_2 та повернути його ОСОБА_1 ; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним в частині покупця біржової угоди купівлі продажу транспортного засобу та визнання права власності на автомобіль відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.12.2018 у справі № 730/556/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року скасовано; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання недійсним в частині покупця біржової угоди купівлі - продажу транспортного засобу та визнання права власності на автомобіль, задоволено; визнано недійсною в частині покупця біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №417500, укладену 12.07.2008 року на Товарній біржі «Столична» ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та переведено права та обов`язки покупця за цією угодою на ОСОБА_2 .

Однак постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2020 у справі № 730/556/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року скасовано, залишено в силі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року.

05.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перереєстрацію на його ім`я спірного автомобіля на підставі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19.09.2018, постанови Чернігівського апеляційного суду від 18.12.2018 та постанови Верховного Суду від 22.04.2020 у справі 730/556/17.

Однак листом від 19.12.2024 відповідач відмовив позивачу у здійсненні перереєстрації, мотивуючи тим, що рішення суду в резолютивній частині не містить вказівки щодо скасування попередньої реєстрації та здійснення реєстрації спірного транспортного засобу на позивача.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся я до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закону України від 05.04.2001 № 2344-III Про автомобільний транспорт (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України (частина 6 статті 19 Закону № 2344-III).

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі встановлюється Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371) (далі - Порядок № 1388).

Пунктом 6 Порядку № 1388, зокрема, зазначено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Державна реєстрація нових транспортних засобів може проводитися сервісними центрами МВС за участю суб`єктів господарювання, які стоять на обліку в Головному сервісному центрі МВС, здійснюють продаж таких транспортних засобів та уклали з Головним сервісним центром МВС відповідний договір.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється (абзац 2 пункту 7 Порядку № 1388).

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Абзацом 5 пункту 8 Порядку № 1388, встановлено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Не допускається державна реєстрація транспортних засобів, придбаних з порушенням вимог абзацу другого пункту 8, пунктів 11, 16, абзацу другого пункту 17, пункту 18, абзацу другого пункту 33, пунктів 44, 48, 49 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. № 1200 (абзац 4 пункту 9 Порядку № 1388).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державному Реєстрі атестованих судових експертів, автоматизованій базі даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірки відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (крім внутрішньо переміщених осіб, інформація щодо яких підтверджується даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб), відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі санкцій, відповідних базах даних та державних реєстрах щодо осіб, які перебувають у розшуку, перевірки дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, дійсності сертифіката відповідності за реєстром сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання, документів, що підтверджують правомірність придбання, відомостей щодо митного оформлення транспортних засобів за єдиною автоматизованою інформаційною системою митних органів, відомостей за автоматизованою системою реєстрації гуманітарної допомоги, а також установлення відповідності конструкції вимогам правил та нормативів шляхом отримання відповідних відомостей із таких баз даних і реєстрів. За результатами таких перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться відповідний напис про їх проведення, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) і дати (крім випадків подання заяви в електронній формі через електронний кабінет водія або засобами Порталу Дія).

Як вже було встановлено судом, рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19.09.2018 у справі № 730/556/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено повністю; витребувано у ОСОБА_2 належний ОСОБА_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 2001 року випуску, № кузова НОМЕР_2 та повернути його ОСОБА_1 ; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним в частині покупця біржової угоди купівлі продажу транспортного засобу та визнання права власності на автомобіль відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.12.2018 у справі № 730/556/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року скасовано; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання недійсним в частині покупця біржової угоди купівлі - продажу транспортного засобу та визнання права власності на автомобіль, задоволено; визнано недійсною в частині покупця біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №417500, укладену 12.07.2008 року на Товарній біржі «Столична» ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та переведено права та обов`язки покупця за цією угодою на ОСОБА_2 .

Однак постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2020 у справі № 730/556/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року скасовано, залишено в силі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року.

Верховний суд в мотивувальній частині постанови від 22.04.2020 у справі № 730/556/17 зазначив :

«Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Судом першої інстанції було встановлено, що ніяких намірів та дій щодо відчуження спірного автомобіля ОСОБА_1 не проводив, вказане майно вибуло з його володіння поза його волею внаслідок підроблення підпису в довіреності від 18 серпня 2016 року, посвідченої нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О. М., якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися спірним автомобілем, що підтверджується висновком експерта № 713 від 09 червня 2017 року, складеним за результатами проведення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 29 жовтня 2016 року за № 0000642. Згодом спірний автомобіль був відчужений особою, яка не мала права ним розпоряджатися без відома позивача.

Таким чином, враховуючи те, що спірний автомобіль вибув з власності ОСОБА_1 поза його волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову шляхом витребування автомобіля від останнього набувача.»

Аналізуючи вищезазначене, суд зазначає, що Верховним судом в постанові від 22.04.2020 у справі № 730/556/17 фактично визначено ОСОБА_1 , як власника спірного транспортного засобу - автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 2001 року випуску, № кузова НОМЕР_2 .

Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

Цивільним кодексом України передбачено одними зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення обєєкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зроблено висновок, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.

Подібні висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Таким чином з урахуванням правових висновків Верховного Суду, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що з метою повного, всебічного захисту прав позивача, позов слід задовольнити повністю.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову повністю, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати відмову Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перереєстрацію автомобіля «VOLSWAGEN», модель «Т-4», 2001 р. в., номер кузова НОМЕР_1 протиправною.

Зобов`язати Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях провести перереєстрацію транспортного засобу «VOLSWAGEN», модель «Т-4», 2001 р. в., номер кузова НОМЕР_1 на ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (бульв. Лесі Українки, кв. 26, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ - 45574396).

Суддя В.В. Падій