Справа № 300/4/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" березня 2025 р. справа № 300/4/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказу, а також зобов`язання вчинити певні дії, -
Адвокат Боднарук В.В., в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 про мобілізацію та направлення для проходження військової служби громадянина росії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у військову частину.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2024 ОСОБА_1 , який є громадянин російської федерації, незаконно затриманий працівниками Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківської області спільно з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 і доставлений в ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , де незаконно, всупереч волі останнього, утримувався працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 більше однієї доби. Представник позивача наголосив, що посадові особи відповідача, незважаючи на те, що ОСОБА_1 є громадянином росії і згідно законодавства України та Конституції України не підлягає мобілізації, примусово мобілізували громадянина іноземної держави ОСОБА_1 в Збройні Сили України. Вважає, що посадові особи відповідача діяли протиправно, всупереч діючому законодавству, а тому просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу з дня вручення цієї ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов і подання всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також вказаною витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 усі документи, на підставі яких ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних Сил України.
У зв`язку із тим, що відповідачем не виконано вимоги ухвали суду від 07.01.2025, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 повторно витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 усі документи, на підставі яких ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних Сил України.
18.03.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив проти задоволення позовної заяви та вказав, що 16.12.2024 позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 співробітниками Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області як особа, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії воєнного стану, а саме в позивача при собі були відсутні військово-обліковий документ та документ, що посвідчує особу. В ході уточнення особистих даних позивача з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . При цьому, позивач є жителем АДРЕСА_1 і проживає по АДРЕСА_2 та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Зазначено, що після проходження медичного огляду військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач був визнаний придатним до військової служби і 17.12.2024 призваний по мобілізації для проходження військової служби в Збройних Силах України. Також відмічено, що документально підтвердженої інформації про наявність у позивача па час призову громадянства рф в ІНФОРМАЦІЯ_3 не було (а.с. 30).
До відзиву відповідачем долучено картку обстеження та медичного огляду, довідку військово-лікарської комісії №16/3934, а також витяг з наказу відповідача (по стройовій частині) від 17.12.2024 №352 про мобілізацію та направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 (а.с. 34).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно паспорту № НОМЕР_2 , є громадянином російської федерації (а.с. 4).
25.12.2012 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянину росії, видано безстрокову тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 (а.с. 6).
16.12.2024 ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 співробітниками Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, де проведено його обстеження і медичний огляд.
За результатами проведеного медичного огляду позаштатною постійно діючою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 складено довідку військово-лікарської комісії №16/3934 від 16.12.2024, якою позивача визнано придатним до військової служби (а.с. 31).
Як вбачається із змісту цієї довідки №16/3934, позивач не ознайомлений із нею, оскільки відсутня будь-яка відмітка у відповідній графі довідки.
Надалі, наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 17.12.2024 №352 ОСОБА_1 призвано по мобілізації з 17.12.2024 та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 (а.с. 34).
Вважаючи наказ відповідача про призов ОСОБА_1 по мобілізації до Збройних Сил України протиправним, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє по теперішній час.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 №2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Суд зазначає, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до статті 1 цього Закону іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;) іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.
Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1-2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 вказаної статті передбачено, що військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. У випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України.
Згідно з частинами 7-8 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період. До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України (частина 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Відповідно до частин 1-4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 21-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть бути прийняті на військову службу за контрактом до Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. На військову службу за контрактом приймаються раніше не судимі іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах і відповідають таким вимогам проходження військової служби: мають вік, передбачений статтею 22 цього Закону; пройшли спеціальну перевірку іноземців та осіб без громадянства (далі - спеціальна перевірка іноземців); придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки.
Для прийняття на військову службу іноземці та особи без громадянства звертаються до Центру рекрутингу іноземців та осіб без громадянства, центрів рекрутингу, центрів надання адміністративних послуг, центрів зайнятості, територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем їх проживання чи тимчасового перебування або безпосередньо до військової частини, в якій вони мають бажання проходити службу за контрактом. Відбір та спеціальна перевірка іноземців та осіб без громадянства для прийняття їх на військову службу за контрактом до розвідувального органу Міністерства оборони України проводяться у встановленому цим органом порядку. Положення про Центр рекрутингу іноземців та осіб без громадянства затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 21-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у контракті про проходження військової служби іноземців та осіб без громадянства встановлюється випробування строком два місяці.
Указом Президента України від 10.06.2016 №248/2016 затверджено Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України іноземцями та особами без громадянства (далі Положення № 248/2016), яким визначається порядок проходження іноземцями та особами без громадянства (далі іноземці) військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з пунктом 2 Положення №248/2016, іноземці, які на законних підставах перебувають на території України, можуть бути прийняті на військову службу за контрактом до Збройних Сил України (далі - військова служба) у добровільному порядку. У добровільному порядку іноземці проходять: військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу. З іноземцями, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження іноземцями чи особами без громадянства відповідного виду військової служби у Збройних Силах України згідно з додатком (далі - контракт про проходження військової служби). Контракт про проходження військової служби - це письмова угода, що укладається між іноземцем і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
За змістом пункту 4 Положення №248/2016, щодо іноземців, які виявили бажання проходити військову службу на посадах рядового, сержантського і старшинського складу у Збройних Силах України, проводиться перевірка відомостей стосовно законності їх перебування на території України, наявності документів, що засвідчують особу, відомостей про відсутність судимості, достовірності інших відомостей, наданих іноземцями. Організація проведення перевірки відомостей покладається на керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки шляхом направлення запитів до Міністерства внутрішніх справ України, Державної міграційної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України, які в межах своїх повноважень здійснюють зазначену перевірку.
Повертаючись до обставин цієї справи, судом встановлено, що позивач є громадянином російської федерації та на законних підставах постійно проживає в Україні (а.с. 4, 6).
Таким чином, на нього, як на іноземця, не поширюється військовий обов`язок, передбачений статтею 65 Конституції України, і він не належить до категорії військовозобов`язаних чи резервістів у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Також на момент оголошення мобілізації 24.02.2022 позивач як іноземець не проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, не міг бути зарахованим (перебувати) у військовому оперативному резерві, тож не підлягав призову за мобілізацією або за призовом із числа резервістів в особливий період.
Згідно вищенаведених норм законодавства, позивач, як іноземець, міг бути прийнятий на військову службу добровільно, лише шляхом укладення строкового контракту про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України в порядку, передбаченому Положенням №248/2016.
Доказів того, що позивач як іноземець виявив бажання проходити військову службу в Збройних Силах України за контрактом і уклав такий контракт, який би міг бути підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування іноземця до списків особового складу Збройних Сил України та призначення його на відповідну посаду чи продовження військової служби, судом не здобуто.
Суд критично ставиться до посилань відповідача про те, що документально підтвердженої інформації про наявність у позивача на час призову громадянства рф в ІНФОРМАЦІЯ_3 не було, оскільки жодних доказів проведеної перевірки таких даних відповідачем не надано. При цьому, відповідно до вимог п. 4 Положення №248/2016, відповідач зобов`язаний був провести таку перевірку, зокрема, шляхом направлення запитів до Міністерства внутрішніх справ України, Державної міграційної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України.
Також матеріали справи містять відповідь Коломийського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області №1586/2619.1-24 від 19.12.2024, надану на адвокатський запит, в якій повідомлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до Закону України «Про імміграцію» документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 25.10.2012 УДМС в Івано-Франківській області (а.с. 14).
Таким чином, враховуючи викладене і встановлені обставини справи, суд погоджується з доводами позову, що наказ, яким мобілізовано громадянина російської федерації ОСОБА_1 та який не укладав відповідний контракт про проходження військової служби, виданий безпідставно, всупереч нормам чинного законодавства, які регулюють особливості прийняття іноземців на військову службу до Збройних Сил України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) про визнання протиправними та скасування наказу, а також зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 17.12.2024 №352 про мобілізацію та направлення для проходження військової служби громадянина росії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.