Справа № 120/12001/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 березня 2025 р. Справа № 120/12001/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник Глущенко Олександр Сергійович до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог представник вказав на протиправність рішення Регіонального сервісного центру, яким відмовлено у перереєстрації на нового власника транспортного засобу, належного позивачці. Представник позивача вважає, що долучена довіреність від 27.06.2023, надає право йому як Повіреному на вчинення юридичних дій від імені Довірителя розпоряджатися майном, яке є у її власності.

Тож, рішення, яким вказано, що текст довіреності передбачає право розпоряджатись майном, яке є у власності довірителя на момент видачі довіреності, однак не надає повноважень вчинення дій щодо майна яке буде набуте в майбутньому, на думку представника позивача є протиправним по причині того, що відповідач фактично обмежив позивачку на розпорядження своєю власністю.

Натомість положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, визначають право на вчинення реєстраційних дій на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність).

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження типових інформаційних карток адміністративних послуг, які надаються територіальним органом з надання сервісних послуг МВС від 06 грудня 2021 року №913, визначено перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, а також вимоги до них, де для перереєстрації колісного транспортного засобу необхідно подати: в тому числі і документ, що підтверджує повноваження представника (у разі звернення через уповноваженого представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність).

Однак, на думку заявника, до повноважень Регіонального сервісного центру не належить тлумачення змісту нотаріально посвідченої довіренності. До того ж, зміст положень статті 15 Закону України "Про адміністративну процедуру" вказує на те, що сумніви щодо правомірності дій та вимог особи, що виникають внаслідок неоднозначного (множинного) трактування норми права, повинні тлумачитися адміністративним органом на користь їх правомірності.

Відтак, представник позивача, звернувся до суду з позовною заявою у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення № 31/31/7141-4970-2024 від 05.07.2024 про відмову у проведенні реєстраційних дій.

Ухвалою від 17.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті позову відповідач вказав, що для проведення реєстраційних дій з приводу перереєстрації транспортного засобу, належного позивачці, представник заявника надав довіреність від 27.06.2023 року, посвідчену приватним нотаріусом Романій Н. В.

За змістом цієї довіреності, зокрема, ОСОБА_1 27 червня 2023 року уповноважила Глущенка Олександра Сергійовича придбавати на її ім`я будь-яке рухоме та нерухоме майно, відчужувати, здавати в оренду, передавати в заставу, а також вчиняти будь-які дії щодо належного їй майна.

Представник відповідача вказує, що довіреність має містити конкретні повноваження Повіреного і саме залежно від однозначності трактування тексту довіреності і залежить успішність реалізації наданих прав. Оскільки довіреність від 27.06.2023 не містила повноважень Глущенка О.С. на розпорядження майном Глущенко Лідії Сергіївни, яке буде набуте нею після дати видачі такої довіреності, відповідач вважає, що відмова у проведенні перереєстрації автомобіля HYUNDAI GETZ, 2007 року випуску, на нового власника є правомірною, а дії Повіреного виходять за межі повноважень, обумовлених довіреністю.

З приводу доводів представника позивача, що сервісні центри МВС не мають компетенції тлумачити зміст наданих доручень, представник відповідача вважає безпідставними з огляду на те, що Регіональний сервісний центр у своїй діяльності керується, зокрема, але не виключно, Конституцією та законами України. Тож, при виконанні покладених на сервісний центр завдань відповідний орган державної влади має враховувати зміст чинних нормативних актів, якими зокрема і регулюється порядок здійснення представництва за довіреністю. Зокрема, положення про Територіальні сервісні центри № 7141 містять бланкетну норму, якою здійснено відсилку до інших нормативних актів, якими відповідний орган зобов`язаний керуватися в своїй діяльності.

Стосовно висновку відповідача у спірному рішенні, що у довіреності має бути надана згода на розпорядження тим майном довірителя, яке буде набуте в майбутньому, то представник у своїх аргументах покликається на постанову Верховного Суду у справі № 308/2205/16-ц.

Відтак, представник Регіонального сервісного центру відмову у проведенні реєстраційних дій вважає правомірною, а позов необґрунтованим.

Окремо відповідач заперечує розмір витрат на правничу допомогу, який складає 10 000, 00 грн., як такий, що не відповідає складності справи та є завищеним.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій вважає мотиви відповідача безпідставними, просить задовольнити вимоги у заявленому обсязі.

У запереченнях відповідач спростовує доводи представника позивача та наводить мотиви їх відхилення.

Позивач 12.11.2024 подала письмові пояснення в порядку положень ст. 44 КАС України. Заявник зазначила, що нотаріально посвідченою довіреністю вона надала право повіреному розпорядитись усім своїм майном, незалежно від часу виникнення права власності на нього. Вважає, що довіреність це односторонній правочин, який видається на майбутнє, для вирішення життєвих ситуацій, що можуть виникнути. Оформляючи довіреність на розпорядження усім своїм майном, незалежно від часу виникнення права власності, мала законні сподівання через свого представника бути повноцінним учасником цивільного обороту. Тож спірне рішення вважає протиправним, оскільки порушує її права як власника майна розпоряджатися ним вільно у спосіб, обраний нею через повіреного.

Додатковими поясненнями від 13.11.2024 представник позивача акцентує на нерелевантності практики Верховного Суду, наведеної відповідачем, до спірних правовідносин. З приводу аргументів відповідача, що він захистив право власності Глущенко Л.С. не дозволивши особі без наявності відповідних повноважень здійснити продаж її транспортного засобу, то представник позивача їх спростовує, як такі, що не відповідають критеріям адміністративної процедури.

Водночас, представник позивача подав заяву від 14.11.2024, яка зареєстрована 15.11.2024 за вх №6308, про розподіл судових витрат.

Клопотанням від 22.11.2024 представник відповідача просив зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката з урахуванням незначної складності справи та виконаних адвокатом робіт.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи, встановив такі обставини.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до нотаріально посвідченої у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. Довіреності від 27.06.2023 уповноважила Глущенка Олександра Сергійовича бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських та інших органах. Серед іншого позивачка надала Повіреному право придбавати на її ім`я будь-яке рухоме та нерухоме майно, відчужувати (продаж), здавати в оренду, передавати в заставу з метою забезпечення її зобов`язань, а також вчиняти будь-які дії щодо будь-якого належного їй рухомого та нерухомого майна. Довіреність видана строком на 5 (п`ять) років і зареєстрована у реєстрі за № 6077 (а.с. 16-17).

На підставі Довіреності Повірений в інтересах Позивачки уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу, марки Hyundai, модель GETZ із номерним знаком НОМЕР_1 , який оформлений та підписаний в Регіональному Сервісному Центрі МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській області від 18.01.2024 № 7141 (а.с. 18-19).

Повірений звернувся до Сервісного Центру з метою перереєстрації на нового власника Транспортного засобу.

Відповідач відмовив у перереєстрації Транспортного засобу на нового власника з підстав того, що у заявника на підставі Довіреності від 27.06.2023 відсутні достатні повноваження для вчинення цих дій, про що повідомлено Повіреного листом 05.07.2024 (а.с. 21-24).

Позивач не погоджується з відмовою, тому через представника звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При здійсненні реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку тощо, працівники сервісних центрів МВС України керуються Законом України «Про дорожній рух», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 та наказом МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них» від 11.08.2010 №379.

Згідно з ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок №1388), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім транспортних засобів, визначених абзацом п`ятим пункту 15 цього Порядку, може проводитися сервісними центрами МВС через державне підприємство, що належить до сфери управління ДМС, на підставі узгоджених між ними рішень у порядку, установленому МВС.

Центри надання адміністративних послуг підключаються до електронних баз даних (реєстрів), необхідних для проведення державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку транспортних засобів, з метою прийняття, перевірки та передачі документів, видачі оформлених результатів.

Відповідно до п. 6 Порядку №1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.

Пункт 8 Порядку №1388, обумовлює, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з відмовою Регіонального сервісного центру у перереєстрації на нового власника Транспортного засобу.

Відмова мотивована тим, що у заявника на підставі Довіреності від 27.06.2023 відсутні достатні повноваження для вчинення цих дій, про що повідомлено Повіреного листом 05.07.2024 (а.с. 21-24). Так, відповідач вказав, що Довіреність від 27.06.2023 посвідчена приватним нотаріусом Романій Н.В., передбачає право заявника придбавати на її ім`я будь-якого рухомого та нерухомого майна, відчуження (продажу), здачі в оренду, передачі в заставу з метою забезпечення її зобов`язань, а також вчиняти будь-які дії щодо належного їй рухомого та нерухомого майна. Таким чином, текст довіреності передбачає право розпоряджатись майном, яке є у власності довірителя на момент видачі довіреності, однак не надає повноважень вчинення дій щодо майна яке буде набуте в майбутньому. Аналогічний висновок правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові № 307/2205/16-ц від 11 лютого 2019 року.

Оцінюючи відмову Регіонального Центру, суд зазначає таке.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно із ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє (ст. 240 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що довіреність же як один із способів представництва дає можливість або зобов`язує представника вчинити в майбутньому правочин від імені особи, яку представляє. Тож, у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Так, відповідно до Довіреності від 27.06.2023 позивачка уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських та інших органах. Серед іншого позивачка надала Повіреному право придбавати на її ім`я будь-яке рухоме та нерухоме майно, відчужувати (продавати), здавати в оренду, передавати в заставу з метою забезпечення її зобов`язань, а також вчиняти будь-які дії щодо будь-якого належного їй рухомого та нерухомого майна (а.с. 16-17).

Відтак, позивачка надала право Повіреному відчужувати (продавати) належного їй рухомого майна, тому відмова відповідача у перереєстрації транспортного засобу через відсутність у Глущенка О.С. повноважень для вчинення цих дій є протиправною.

З приводу покликання відповідача на постанову Верховного Суду у справі №308/2205/16-ц, то суд погоджується з доводами представника позивача, що висновки Суду не є застосовними у цій справі, оскільки обставини є відмінними.

Верховний Суд у постанові № 308/2205/16-ц дійшов висновку, що для розпорядження спільним сумісним майном подружжя, крім нотаріально посвідченої довіреності, Повіреному потрібно надати нотаріусу згоду другого з подружжя, що має бути викладена окремо у письмовій формі.

Натомість у розглядуваному випадку Довіреність видана на розпорядження індивідуального майна, набутого відповідно до Договору купівлі-продажу (а.с. 18-19).

Матеріали справи не містять доказів наявності спору щодо рухомого майна, та не містять різного підходу до волевиявлення Довірителя та Повіреного.

Підсумовуючи, суд робить висновок, що відмова Регіонального сервісного центру у перереєстрації транспортного засобу належного позивачці на нового власника не є правомірною, оскільки прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (ст. 2 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18 зазначив, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Водночас, визначаючись щодо заявленої вимоги з приводу скасування рішення Регіонального сервісного центру від 05.07.2024 №31/31/7141-4970-2024, то суд зазначає, що це не є рішенням суб`єкта владних повноважень в контексті положень статті 4 КАС України.

За визначенням пункту 19 статті 4 КАС України, рішенням суб`єкта владних повноважень є індивідуальний акт, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Натомість листом від 05.07.2024 №31/31/7141-4970-2024 позивачці відмовлено у проведенні перереєстрації на нового власника транспортного засобу, належного позивачці.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що саме відмова Регіонального сервісного центру, оформлена листом є необґрунтованою та протиправною, оскільки порушує права позивачки.

В контексті наведених вище обставин, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить.

Так, згідно з частиною 1 вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Відтак, з підстав того, що відмова відповідача є протиправною, тому з метою захисту прав позивачки слід зобов`язати Регіональний сервісний центр повторно розглянути звернення ОСОБА_2 , як повіреного ОСОБА_1 , про перереєстрацію на нового власника транспортного засобу, марки Hyundai, модель GETZ із номерним знаком НОМЕР_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з нормами частин першої, другоїстатті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір за рахунок відповідача слід присудити на користь позивачки у розмірі 605,60грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, між адвокатом та позивачем укладений Договір про надання правничої допомоги від 11.09.2024. Відповідно до п. 4 Договору, розмір гонорару визначений за погодженням із замовником у сумі 10 000грн (десять тисяч гривень).

Згідно з детальним описом робіт витрати на професійну правничу допомогу розраховані по ціні за 1 годину роботи адвоката, що становить 1500грн.

Актом приймання-передачі згідно з Договором про надання правничої допомоги сторони прийняли проведену адвокатом правову допомогу. Довідкою від 14.11.2024 підтверджується сума виплаченого гонорару у справі №120/12001/24 у розмірі 10 000грн.

Представник відповідача у відзиві, вказував на неспівмірності заявленої суми із складністю цієї справи, просив зменшити її розмір.

Суд, оцінивши надані докази, доходить висновку, що заявлена сума до відшкодування є завищеною, а відтак підлягає зменшенню до 8 000грн.

З приводу того, що в Договорі визначена сума, то попри волю сторін договору визначити розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги та встановлювати її фактичність (постанова КЦС ВС від 31.08.2023 справа №824/20/23).

Відтак, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, тому суд вважає що розмір витрат на правничу допомогу підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у розмірі 4 000грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС), оформлену листом від 05.07.2024 №31/31/7141-4970-2024, у проведені перереєстрації на нового власника транспортного засобу, марки Hyundai, модель GETZ із номерним знаком НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 .

Зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) повторно розглянути звернення ОСОБА_2 , як повіреного ОСОБА_1 , про перереєстрацію на нового власника транспортного засобу, марки Hyundai, модель GETZ із номерним знаком НОМЕР_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) судовий збір у розмірі 605,60грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000грн (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Регіональний сервісний центр ГЦС МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 45400935, вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця, 21010)

Повне судове рішення складено 25.03.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна