Справа № 400/10666/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р. № 400/10666/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2024 року № 0-1411-UA0091496,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати прийняте 31.05.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (далі Управління або відповідач) податкове повідомлення-рішення № 0-1411-UA0091496 (далі Рішення).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що відповідач нарахував податок на нерухоме майно всупереч підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Управління позов не визнало, у відзиві вказало на відсутність умов, за якими належний позивачеві об`єкт нерухомого майна не вважається об`єктом оподаткування.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення (складу) загальною площею 276,7 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Ця обставина підтверджується доданим до позолву свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 01.08.2008.

Управління Рішенням визначило суму податкового зобов`язання позивача за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - 18 538,90 грн; застосована ставка податку 1 відсоток розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

ОСОБА_1 вважає Рішення протиправним, оскільки вказане вище нежиле приміщення, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка; базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, разом з детальним розрахунком суми податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Як вказано вище, на думку позивача, належний йому склад не є об`єктом оподаткування в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

При цьому у позовній заяві зазначена редакція вказаної норми, що була чинною у 2018 році. Зміст позову полягає у відтворенні тексту рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі № 400/

4382/19 (справа про протиправність податкового повідомлення-рішенням, яким позивачу було визначено суму відповідного податку за 2018 рік).

У 2018 році не визнавалися об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У вказаному рішенні суд, зокрема, зазначив: «… нежитлова будівля склад, що належить позивачу на праві приватної власності та використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не є об`єктом оподаткування за пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України … оскільки позивач є власником складу для зберігання зерна, призначеного для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, наявні достатні та необхідні правові підстави для застосування пп. «ж» п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України …».

Суд при розгляді справи № 400/4382/ 19 використав визначення «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України від 18.01.2001 № 2238-ІІІ «Про стимулювання розвитку сільського господарства», - сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Відповідно до частини четвертої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На думку суду, підстави для застосування висновків суду у справі № 400/4382/19 при розгляді цієї справи відсутні, оскільки встановлення судом в іншій справі факту того, що ОСОБА_1 у 2018 році займався виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняє позивача від обов`язку доведення відповідних обставин, що існували у 2023 році.

Згідно з чинною у 2023 році редакцією підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних) осіб віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, що була чинною у 2023 році) встановлено, що сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставка та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності таких умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку (постанова Верховного Суді від 05.02.2025 у справі № 600/6132/23).

Наявність двох з перелічених умов не доведена:

1. Склад, відповідно до ДК 018-2000, віднесений як до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271), так і до класу «Резервуари, силоси та склади» (код 1252). Віднесення до того чи іншого класу визначається використанням будівлі для сільського господарства. До позову не додані докази на підтвердження того, що належний позивачу склад використовується для сільського господарства.

2. Відсутні й докази того, що у 2023 році ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставка та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання (підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Додані до позову державні акти на право приватної власності на землю доводять факт отримання позивачем у 2000 та у 2002 роках у власність земельних ділянок (сільськогосподарських угідь) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але не доводять здійснення ОСОБА_1 відповідної діяльності у 2023 році.

Суд встановив, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того факту, що належний йому об`єкт нерухомого майна не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік.

Суд дійшов висновку про правомірність визначення Управлінням податкового зобов`язання позивача в сумі 18 538,90 грн, і цей висновок є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код: 44104027) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна