Справа № 640/14481/22
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/14481/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідльністю «Галабау Україна» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галабау Україна» (далі позивач, ТОВ «Галабау Україна») до Львівської митниці (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці Державної митної служби України № UA209000/2022/000148/2 від 10 серпня 2022 року.

Позовні вимоги ТОВ «Галабау Україна» мотивовані тим, що 04 серпня 2022 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі митний представник), який є митним представником позивача (як декларанта), було подано до Львівської митниці попередню електронну митну декларацію типу IM 40 EA № UA209140/2022/078442 (далі ЕМД № UA209140/2022/078442). Митна декларація була подана для пропуску вантажу позивача (далі товари) через кордон та оформлення його у митному режимі.

06 серпня 2022 року транспортний засіб, завантажений товарами, перетнув кордон на в`їзд на територію України. Митним представником було отримано електронні повідомлення від Львівської митниці про необхідність подання додаткових документів та оригіналів документів, поданих із ЕМД № UA209140/2022/078442.

Оскільки у Львівської митниці виникли питання щодо визначення митної вартості товару, Митний представник подав додаткову електронну митну декларацію типу IM 40 ДЕ № UA209140/2022/079879 (далі ЕМД № UA209140/2022/079879), а також додаткові документи. Не зважаючи на подані митним представником документи, 10 серпня 2022 року митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/000148/2. Цим рішенням було змінено метод визначення митної вартості товарів, митну вартість було скориговано та збільшено з 2,0581 доларів США/кілограм до 4,97 доларів США/кілограм. Відповідно, сума митних платежів збільшилася з 217255,81 грн до 523428,31 грн (більше ніж на 100 %).

Товар належить позивачеві на праві власності, саме позивач сплачував митні платежі, тому він звертається до суду з цим позовом.

Позивач зазначає, що до митного органу були подані всі необхідні документи для підтвердження складових митної вартості товару, а тому у відповідача були відсутні підстави як для витребування додаткових документів так і для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у задоволенні заяви Львівської митниці про розгляд справи в спрощеному порядку з викликом сторін відмовлено.

30 вересня 2022 року від ТОВ «Галабау Україна» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на незаконність рішення про коригування митної вартості товару. Зазначає, що відповідачем при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товарів, витребування додаткових документів та подальшого коригування митної вартості було порушено вимоги статей 53, 54, 57, 58 Митного кодексу України та рішення про визначення митної вартості товарів є таким, що не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України. При здійсненні митного оформлення для підтвердження митної вартості та її визначення за основним методом відповідачу було надано всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

25 жовтня 2022 року ТОВ «Галабау Україна» надано до суду додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що МД № UA209140/2022/077079 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості, оскільки містить інформацію про товар абсолютно інший, неідентичний задекларованому позивачем. МД № UA209140/2022/077079 має суттєві розбіжності із документами, поданими позивачем для декларування та не може бути коректним порівнянням згідно вимог митного законодавства. Відповідач не врахував усі індивідуальні ознаки товару, що декларувався позивачем. Відповідачем не було надано доказів того, що митна декларація, яка обрана в якості джерела для коригування митної вартості, ґрунтується на найближчому еквіваленті такої вартості, а отже не було доведено правомірність такого вибору. Також не було надано належного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування. Відтак оскаржуване рішення є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року прийнято до провадження справу та визначено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13 лютого 2025 року від Львівської митниці надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Декларанту була скеровано вимога наступного змісту: «Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог статті 254 Митного кодексу України. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».

На вимогу декларантом надіслано документи, які дублюють надані до митного оформлення, інших документів згідно вимоги не надано.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог пункту 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. З декларантом проведено консультації згідно зі статтею 57 Митного кожексу України.

Відповідач вказує на те, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (стаття 63 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 02 серпня 2022 року № UA209140/2022/077079, де митна вартість такого товару становить 4,97 дол. США за кг.

Представником відповідача також зазначено, що позивачем неправильно сплачено судуовий збір, оскільки із врахуванням положень частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», позиції, наведеної в ухвалі Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 9901/454/21 (адміністративне провадження №П/9901/454/21) та факту подання позовної заяви в електронній формі, сума судового збору має становити 3674,072 грн.

Також просить зменшити розмір витрат за надану професійну правничу допомогу, оскільки сума гонорару є значно завищеною.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року запропоновано Львівській митниці подати відзив на позовну заяву, оскільки судом установлено, що в матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву, у внутрішньому описі адміністративної справи № 640/14481/22, переданої до Луганського окружного адміністративного суду з Окружного адміністративного суду міста Києва, також відсутній запис щодо наявності відзиву на позовну заяві у справі.

14 березня 2025 року від Львівської митниці до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову ТОВ «Галабау Україна» з мотивів наведених у додаткових поясненнях, поданих до суду 13 лютого 2025 року.

19 березня 2025 року від ТОВ «Галабау Україна» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що при здійсненні митного оформлення для підтвердження митної вартості та її визначення за основним методом відповідачу було надано всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а тому просить задовольнити позовні вимоги. Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 4 592,59 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 913,00 грн.

Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено наступне.

04 серпня 2022 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі митний представник), який є митним представником позивача (як декларанта) було подано до Львівської митниці попередню електронну митну декларацію типу IM 40 EA № UA209140/2022/078442 (далі ЕМД № UA209140/2022/078442). Митна декларація була подана для пропуску вантажу позивача (далі товар) через кордон та оформлення його у митному режимі.

Митним представником до ЕМД № UA209140/2022/078442 були додані копії:

- рахунку-фактури від 03 серпня 2022 року № BUD/FV/2022/8/025;

- автотранспортної накладної (CMR) від 03 серпня 2022 року № 155890;

- сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AS0480504 від 04 серпня 2022 року;

- платіжного доручення від 01 серпня 2022 року № 59;

- довідки про транспортні витрати, виданої ТОВ «Галабау Україна» для пред`явлення на митницю від 02 серпня 2022 року;

- договору постачання від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03;

- додатку № 1 від 01 серпня 2022 року до договору постачання від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03;

- договору про надання послуг митного брокера від 21 березня 2018 року № 210318;

- митної декларації країни відправлення від 03 серпня 2022 року № 22PL322010E0373730.

06 серпня 2022 року транспортний засіб, завантажений товарами, перетнув кордон на в`їзд на територію України. Митним представником було отримано електронні повідомлення від Львівської митниці про необхідність подання додаткових документів та оригіналів документів, поданих із ЕМД № UA209140/2022/078442.

08 серпня 2022 року митним представником до Львівської митниці були надіслані наступні документи:

- рахунок на оплату від 02 серпня 2022 року № 322-004574;

- договір на транспортно-експедиційні послуги від 01 серпня 2022 року № 010822-1;

- договір-заявку від 01 серпня 2022 року № 322-004574;

- рахунок-проформу від 01 серпня 2022 року № BUD/FPRO/2022/8/001;

- скріншот з сайту виробника товару з ціною товару;

- фото товару з навантаження;

- експотрний прайс-лист виробника товару від 01 серпня 2022 року.

Цього ж дня, після 18:00 транспортний засіб прибув на територію відділу митного оформлення «Малехів».

Враховуючи, що у представників Львівської митниці виникли питання щодо визначення митної вартості товару, митний представник подав додаткову електронну митну декларацію типу IM 40 ДЕ № UA209140/2022/079879 (далі ЕМД № UA209140/2022/079879).

10 серпня 2022 року на прохання Львівської митниці були направлені:

- лист ТОВ «Галабау Україна» керівнику ВМО «Малехів» МП «Львів-Північний» Львівської митниці від 10 серпня 2022 року № 02/08 (у листі зазначається, що окрім вже поданих документів немає можливості надати додаткові документи, тому товариство просить підтвердити митну вартість товарів на підставі наданих документів);

- лист митного представника начальнику ВМО «Малехів» МП «Львів-Північний» Львівської митниці від 10 серпня 2022 року № 100822 з проханням перервати десятиденний термін розгляду винесення рішення щодо визначення митної вартості товарів за ЕМД UA209140/2022/079879.

10 серпня 2022 року митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/000148/2. Цим рішенням було змінено метод визначення митної вартості товарів, митну вартість було скориговано та збільшено з 2,0581 доларів США/кілограм до 4,97 доларів США/кілограм. Відповідно, сума митних платежів збільшилася з 217255,81 грн до 523 428,31 грн (більше ніж на 100 %).

11 серпня 2022 року у зв`язку із виробничою необхідністю, уникненням простою транспортних засобів та відповідно нанесення фінансових збитків, позивачем було ініційовано митне оформлення товарів за митною вартістю, визначеною відповідачем (4,97 доларів США за 1 кг).

З урахуванням рішення про коригування митної вартості та у порядку, передбаченому статтею 55 Митного кодексу України, митним представником було подано додаткову електронну митну декларацію № UA209140/2022/081001 та сплачено митні платежі на загальну суму 523428,31 грн.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/000148/2 протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За положеннями частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 Митного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У частині третій статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частина четверта статті 53 Митного кодексу).

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з чатсиною шостою статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).

Вказане свідчить, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановх від 26 червня 2018 року у справі № 814/1996/15 і від 19 червня 2018 року у справі № 826/6346/16.

Судом установлено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та документів, які подані позивачем до митниці для підтвердження митної вартості товарів, відповідач виходив із того, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як зазначено в рішенні про коригування митної вартості товару: «митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов , зазначених у частинах другій та третій статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх відомостей щодо ціни,що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни ,що була фактично сплачена».

Також, у рішенні зазначено про виявлені недоліки та невідповідності у поданих до митного оформлення документах, а саме:

- у додатку до зовнішньоекономічного контракту від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03 зазначено наступні зміни продавець зобов`язується сплатити повну вартість за товар на умовах FCA Gdansk/FCA Gdynia/FCAWyszkow Pl, причому не зазначено яким документом визначаються остаточні умови, українська та польська версії додатку не ідентичні: українська версія ІНКОТЕРМС 2000, польська ІНКОТЕРМС 2010;

- платіжне доручення про здійснення попередньої оплати не завірене банком, отже не може слугувати підтвердженням факту здійснення платежу; у графі «призначення платежу» міститься посилання на контракт, отже платіж не ідентифікується із конкретною поставкою;

- 3.1 зазначено, що ціна товарів … встановлюється в польських злотих та вказується в експортному прайс-листі зазначений документ до митного оформлення не поданий. «Вартість товару включає вартість упаковки та піддонів» у рахунку фактурі відсутні відомості щодо вказаних складових;

- у заголовку наданого декларантом прайс-листа зазначено Експортний прайс на 2022, проте у підсумку під товарами вказано дійсний до 01 жовтня 2022 року.

- рахунок на оплату не містить відомості про такі витрати, а саме: страхування.

Надаючи правову оцінку доводам митного органу щодо неідентичності української та польської версії зовнішньоекономічного договору як підстави для коригування митної вартості товару, суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідач зазначає, що українська та польська версії Додатку № 1 до договору постачання від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03 не ідентичні: українська версія ІНКОТЕРМС 2000, польська ІНКОТЕРМС 2010.

Умови постачання зазначені в Додатку № 1 від 01 серпня 2022 року, містять в польській версії технічну помилку, але приймаються вірними умови ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Після виявлення технічної помилки сторонами було погоджено Додаток № 2 до договору постачання від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03, відповідно до якого покупець приймає на себе зобов`язання замовити у продавця товар та зобов`язується сплатити його повну вартість на умовах FCA Gdansk, FCA Gdynia, FCAWyszkow/Poland (згідно з ІНКОТЕРМС 2000).

Тобто, у поданих документах до митного оформлення дійсно існувала розбіжність, однак вказана розбіжність була зумовлена саме технічної помилкою, поставка товару відбувалась на умовах ІНКОТЕРМС 2000.

Водночас, суд зазначає, що термін FCA ІНКОТЕРМС 2000 та 2010 Free Carrier (named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

Тобто, умови ІНКОТЕРМС 2000 та 2010 FCA є повністю ідентичними, це означає, що технічна помилка, яка містилась у поданих декларантом документах не призвела та не могла призвести до розбіжностей між задекларованою ціною поставки та фактично сплаченою ціною.

Щодо коригування митної вартості на підставі відсутності печатки банку та посилання на конкретну поставку у платіжному дорученні суд зазначає наступне.

Так, відповідач зазначає, що що платіжне доручення про здійснення попередньої оплати не завірене банком, а графа «призначення платежу» містить посилання лише на контракт, відсутня ідентифікація з конкретною поставкою.

Обставини справи свідчать, що позивачем було здійснено попередню оплату вартості товару згідно з умовами договору постачання від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03 і на підставі рахунку-фактури від 03 серпня 2022 року № BUD/FV/2022/8/025, рахунку-проформи від 01 серпня 2022 ркоу № BUD/FPRO/2022/8/001. Ці документи були надані відповідачу при митному оформленні товару.

У платіжному дорученні від 01 серпня 2022 року № 59 у графі «Призначення платежу» зазначено: «Oplata po contract 2016/IM/03 dd 18.07.2016».

Загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами, порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року № 216 (далі Порядок № 216).

Пунктом 2.2 Порядку № 216 передбачено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс, проформу чи конкретну поставку в банківському платіжному документі.

У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18 Верховний Суд вказав, що сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом й у постановах від 11 квітня 2022 року у справі № 1.380.2019.006980 і від 25 травня 2021 року у справі № 520/10386/2020.

Водночас суд зазначає, що платіжне доручення від 01 серпня 2022 року № 59 було надано до митного оформлення в електронній формі та містило електронний підпис, який засвідчує здійснення валютного переказу та не потребує проставлення печатки банку.

Відтак, з урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача стосовно невідповідності платіжного документу, наданого до митного оформлення, вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для коригування митної вартості на підставі неподання декларантом експортного прайс-листа суд зазначає наступне.

Так, у рішенні про коригування митної вартості товару, відповідач вказує: «3.1 зазначено, що ціна товарів … встановлюється в польських злотих та вказується в експортному прайс-листі зазначений документ до митного оформлення не поданий».

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до розділу 2 договору постачання від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03 валютою договору є Євро. Продукція, що постачається, її вартість, зазначені в інвойсі та є невід`ємною частиною договору.

Рахунок-фактура від 03 серпня 2022 року № BUD/FV/2022/8/025 і рахунок-проформа від 01 серпня 2022 року № BUD/FPRO/2022/8/001 передбачають, що вартість поставленої продукції складає 27360,00 Євро.

Крім того, згідно з експортним прайс-листом від 01 серпня 2022 року, додатково наданим відповідачу у процесі консультацій, ціна товару продавцем встановлюється в Євро.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем були надані визначені статтею 53 Митного кодексу України документи на підтвердження ціни товару, визначеної в договорі, ціна визначені у Євро, однак відповідач дійшов необґрунтованого висновку щодо ненадання позивачем експортного прайс-листа, в якому вартість товару вказана у злотих.

Стосовно коригування митної вартості товарів на підставі відсутності відомостей щодо вартості пакувальних матеріалів суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини десятої статті 58 Митного кодексу України при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Як вже було зазначено, поставка здійснювалася на умовах FCA ІНКОТЕРМС 2000.

Згідно з пунктом А.9. умов FCA Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати у редакції 2000 року продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки).

Крім того, договором постачання від 18 липня 2016 року № 2016/IM/03 не передбачено обов`язку покупця (позивача у цій справі) окремо сплачувати вартість пакування товару. Позивач не оплачував окремо витрати, пов`язані із пакуванням товару, тому такі витрати не вказувалися у рахунку-фактурі.

Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 815/4132/17 зазначив, що посилання контролюючого органу на відсутність у наданих до митного оформлення документах даних щодо такої складової митної вартості як вартість пакування є також необґрунтованими, оскільки відповідно до положень контракту вартість упаковки та маркування входить у ціну товару, а отже вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем (позивачем), у зв`язку з чим не є такими, що включаються до митної вартості товару.

Отже, твердження відповідача відносно того, що документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів передбачених частиною десятою статті 58 Митного кодексу України, зокрема, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням витрат є необґрунтованими.

Стосовно коригування митної вартості на підставі відсутності відомостей про витрати на страхування суд звертає увагу на наступне.

У рішенні про коригування митної вартості товару відповідач посилається на частину другу статті 53 Митного кодексу України, положення наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» та вказує, що рахунок на оплату не містить відомості про витрати на страхування.

Між тим, на підтвердження розміру транспортних витрат позивачем до митної декларації було додано копії: митної декларації країни відправлення від 03 серпня 2022 року № 22PL322010E0373730; автотранспортної накладної (CMR) № 155890 від 03 серпня 2022 року; сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) № PL/MF/AS0480504 від 04 серпня 2022 року; рахунку на оплату від 02 серпня 2022 року № 322-004574; довідки про транспортні витрати, виданої ТОВ «Галабау Україна» для пред`явлення на митницю від 02 серпня 2022 року; договору на транспортно-експедиційні послуги від 01 серпня 2022 року № 010822-1; договору-заявки від 01 серпня 2022 року № З22-004574.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, підтверджують митну вартість товарів лише у випадку, якщо страхування здійснювалося.

Відповідно до пункту 2.2.8 договору на транспортно-експедиційні послуги від 01 серпня 2022 року № 010822-1 перевізник зобов`язується, у випадку наявності окремого застереження замовника, викладеного у заявці, забезпечити наявність чинного полісу страхування відповідальності автоперевізника (CMR-страхування).

У договорі-заявці від 01 серпня 2022 року № З22-004574 позивач не додавав застереження про необхідність забезпечити наявність полісу страхування відповідальності автоперевізника.

Як слушно зазначає позивач, відповідно до умов FCA Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати у редакції 2000 року (пункти А.3. та Б.3.), у покупця і продавця немає зобов`язань укладати договір страхування. Отже, термін FCA означає можливість, а не обов`язок страхування.

Отже, якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2018 року № 814/1204/15.

Таким чином, суд приходить до висновку, що страхування не здійснювалося (відповідачем зворотного не доведено), згідно з умовами поставки у позивача був відсутній обов`язок щодо укладення договору страхування. Вдтак, оскільки сторонами не були понесені витрати на страхування, то такі витрати не вказувалися у рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг.

Стосовно неприйняття експортного прайс-листа від 01 серпня 2022 року суд зазначає наступне.

Так, відповідач не визнав поданий позивачем експортний прайс-лист від 01 серпня 2022 року, оскільки в заголовку наданого декларантом прайс-листа зазначено експортний прайс на 2022, проте у підсумку під товарами вказано дійсний до 01 жовтня 2022 року.

Між тим, суд вваажає такий підхід відповідача занадто формальним, оскільки як назва так і змісту експортного прайсу містить інформацію стосовно вартості товару станом на час поставки, що і є основною вимогою да такого документу.

Законодавство не містить вимог, яким повинен відповідати зміст, форма прайс-листа, зазначення в ньому певної інформації. Прайс-лист, як правило, не має суб`єктивної спрямованості, та містить інформацію, яка доводиться до відома всіх потенціальних споживачів в незалежності від приналежності до країн, регіонів тощо.

Аналогійчний правовий підхід застосовано Вреховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 810/4441/16.

Відтак, відповідач необгрнутовано не прийняв до уваги поданий позивачем експортного прайс-листа від 01 серпня 2022 року.

Стосовно правомірності коригування митної вартості товару за резервним методом суд зазначає наступне.

У частині другій статті 55 Митного Кодексу України визначено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, в тому числі, має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Митну вартість товару відкориговано за резервним методом на підставі статті 61 Митного кодексу України.

Відповідач у рішення про коригування митної вартості товару вказує, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 02 серпня 2022 року № UA209140/2022/077079, де митна вартість товару становить 4,97 дол. США за кг.

Позивач зазначає, що МД № UA209140/2022/077079 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості, оскільки містить інформацію про товар абсолютно інший, неідентичний задекларованому позивачем. МД № UA209140/2022/077079 має суттєві розбіжності із документами поданими позивачем для декларування та не може бути коректним порівнянням згідно вимог митного законодавства. Відповідач не врахував усі індивідуальні ознаки товару, що декларувався позивачем. Відповідачем не було надано доказів того, що митна декларація, яка обрана в якості джерела для коригування митної вартості, ґрунтується на найближчому еквіваленті такої вартості, а отже не було доведено правомірність такого вибору.

Суд вказує, що у рішенні про коригування митної вартості товару відповідач дійсно жодним чином не обґрунтовує числові значення складових митної вартості та не пояснює коригування на істотні умови поставок та комерційні умови, що могли вплинути на ціну імпортованих товарів.

Також суд зазначає, що сама по собі наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2018 року у справі № 826/16046/16.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що зазначені митницею зауваження, розбіжності та невідповідність відомостей, які стали підставою для витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими і такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

Отже, рішення про коригування митної вартості товару є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру суб`єктом владних повноважень сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2481,00 грн. Ціна позову складає 306172,50 грн, отже, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 4592,59 грн (1,5 відсотка ціни позову).

При подання цього адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4592,59 грн.

При цьому суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позовна заява подана через підсистему «Електронний суд», тому ставка судового збору в даному випадку повинна становити 3674,07 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3674,07 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому суд звертає увагу позивача, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (частина друга статті 7 Закону № 3674-VI).

Також, в адміністративному позові позивачем заявлено вимогу про стягнення на витрат на правничу допомогу у розмірі 27913,00 грн. На підтвердження фактичних витрат позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, платіжний документ про сплату коштів.

Частиною сьомою статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.ї

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу та/або проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 травня 2023 року у справі № 140/6689/20.

Так, відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 19 серпня 2022 року № 19/08/22 ТОВ «Галабау Україна» (клієнт) та АБ «Лішаконсалтинг» (повірений) домовились, що повірений зобов`язується надавати клієнту професійну (правову) допомогу в суді першої інстанції щодо оскарження/зміни рішення про коригування митної вартості товару від 10 серпня 2022 року № UA209000/2022/000148/2, а саме: підготовка позовної заяви; подання позовної заяви до суду; підготовка процесуальних документів: клопотань, заперечень, пояснень; вивчення відзиву; підготовка відповіді на відзив; представництво інтересів в судових засіданнях. У пункті 2 договору сторони погодили, що вартість послуг з правничої допомоги становить 27913,00 грн.

Позивачем до суду також подано акт виконаних робіт від 27 вересня 2022 року, відповідно до якого на користь позивача надані такі послуги з правоних допомоги всього на суму 27913,00 грн, а позивачем сплачено зазначену суму, що підтверджується платіжним дорученням від 23 серпня 2022 року № 106.

Перевіривши зміст наведених документів, суд зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 27913,00 грн є завищеними з урахуванням складності справи, а також реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а саме подання позовної заяви та процесуальних документів. Також, суд враховує те, що адвокат не приймав участі у судових засіданнях у цій справі. На думку суду сума витрат на правничу допомогу яка відповідає складності справи та обсягу наданих послуг становить 15000,00 грн.

З урахуванням вказаного суд вважає за необхдне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 15000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 291 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Галабау Україна» (ідентифікаційний код 37313398, місцезнаходження: вул. Смілянська, 7, м. Київ, 03151) до Львівської митниці (ідентифікаційний код 43971343, місцезнаходження: вул. Костюшка Т., 1, м. Львів, Львівська область, 79000) про визнання протиправним та скасування рішення.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці Державної митної служби України від 10 серпня 2022 року № UA209000/2022/000148/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галабау Україна» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3674,07 грн (три тисячі шістсот сімдесят чотири гривні 07 коп.).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галабау Україна» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати з правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль