Справа № 120/235/25
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 р. Справа № 120/235/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Слободонюка М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Філіппова Ю.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Комара О.Г.

представників відповідача: Іванова Ю.В., Жолинської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про: визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), та з урахуванням викладених в новій редакції позовних вимог просив суд:

- визнати протиправними та скасувати накази Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 28.11.2024 № 173-дп та від 29.11.2024 № 179-дп;

- поновити ОСОБА_1 на державній службі на посаді головного державного виконавця Барського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- стягнути з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 01.06.2013 працює в Барському відділі державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на посаді головного державного виконавця та наразі він є фігурантом в кримінальному провадженні №0000080 внесеного в ЄРДР 11.04.2024. Спірним наказом відповідача № 173-дп від 28.11.2024 його притягнено до дисциплінарної відповідальності згідно п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» у вигляді звільнення з посади за відсутність на роботі 16.08.2024 та неповідомлення причин своєї відсутності. Наступним наказом відповідача № 179-дп від 29.11.2024 внесено зміни до попереднього наказу та викладено його в новій редакції.

Щодо обставин його відсутності на роботі 16.08.2024 позивач зазначає, що 02.08.2024 від отримав із Барського районного суду телефонограму про його виклик як обвинуваченого в підготовче засідання 16.08.2024 о 14:00 год. Про дану обставину необхідності явки до суду він 12.08.2024 повідомив в.о. начальника Барського ВДВС І.Паламарчук. З 13.08.2024 по 15.08.2024 він перебував на лікарняному, а 16.08.2024 зранку через нестерпний зубний біль він звернувся до районної лікарні, де йому видалили зуб. Відразу після відвідин лікарні він разом із адвокатом прибув в суд, де знаходився до 15:00 год., позаяк судове засідання не відбулось. Надалі з 15:30 до 16:00 год. цього ж дня він працював із захисником.

За таких обставин позивач переконує суд в тому, що він був відсутній на роботі протягом всього дня 16.08.2024 саме з поважних причин, у зв`язку з чим відповідач не мав достатніх правових підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за цим фактом. Також позивач звертає увагу суду на безпідставності попередніх наказів відповідача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з його відсутністю на роботі 25.07.2024, 26.07.2024, 29.07.2024, 30.07.2024, 12.08.2024, вважаючи такі дії явно спрямовані на реалізацію його наступного звільнення. Окрім того позивач вказує, що наказ відповідача № 179-дп не відповідає приписам ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу», оскільки відповідною нормою не встановлено такого виду дисциплінарного стягнення як «звільнення з посади державної служби та звільнення з посади … з припиненням державної служби».

Вищевикладене, на переконання позивача, підтверджує протиправність оскаржуваних наказів та їх невідповідність положенням чинного законодавства.

Ухвалою від 22.01.2025 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою сторонам встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

05.02.2025 на адресу суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позову в повному обсязі. Свої доводи мотивує тим, що накази про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 є законними, оскільки винесені відповідно до пункту 12 частини другої статті 65 та пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», із дотриманням процедури дисциплінарного провадження. Представник відповідача наголошує, що порушення позивачем службової дисципліни (прогули без поважних причин) були систематичними, належним чином зафіксованими, а звільнення пропорційним заходом дисциплінарної відповідальності.

10.02.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти висловлених відповідачем аргументів, вважаючи позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

14.02.2025 відповідачем подано заперечення проти відповіді на відзив.

Окрім того, 10.03.2025 представником позивача надано додаткові письмові пояснення, в яких останній акцентує увагу на тому, що єдиним належним доказом фіксації прогулу працівником згідно п. 2 розділу ІV Правил внутрішнього трудового розпорядку державного органу, які затверджені наказом Національного агентства з питань державної служби від 03.03.2016 № 50, є акт про відсутність державного службовця на робочому місці. Проте, всупереч викладеній нормі відповідачем в жодному із трьох випадків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за прогул, такі акти не були складені. Таким чином на думку представника позивача, відповідач в спосіб та в порядок встановлений нормативним документом не зафіксував прогул позивача, що свідчить про протиправність оскаржуваних наказів.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Просили суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченням. Вважають, що позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим просять відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні 11.03.2025 була оголошена перерва до 18.03.2025.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 26.09.2012 призначений на посаду старшого державного виконавця Барського ВДВС. Починаючи з 01.06.2013 ОСОБА_1 працює на посаді головного державного виконавця Барського ВДВС.

Наразі позивач є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000080 від 11.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Відповідний обвинувальний акт щодо позивача перебуває на розгляді Барського районного суду Вінницької області.

19.08.2024 в.о. начальника Барського відділу ДВС у Жмеринському районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) на адресу начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області А.Сускова була скерована доповідна записка про те, що головний державний виконавець Барського відділу ДВС ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у період з 25.07.2024 по 16.08.2024. У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що 16.08.2024 був відсутній на роботі, оскільки на вказану дату призначено судове засідання за його участю.

За даним фактом начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області А. Сусковим сформовано подання № 115491/4.2-24 від 13.09.2024 до начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Київ) К. Міненка про притягнення державного службовця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

На підставі цього подання 10.10.2024 начальником Центрального міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Київ) К. Міненком видано наказ № 139-дп про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого ним дисциплінарного проступку. Цим же наказом утворено дисциплінарну комісію Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з розгляду дисциплінарної справи та затверджено її склад, а також визначено строк здійснення дисциплінарного провадження з 10 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року.

Наказом в.о. начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 169-дп від 19.11.2024 строк здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 було продовжено до 28 листопада 2024 року.

В ході здійснення дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією були вивчені матеріали щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі 16.08.2024, а також додаткові докази: заяви на відпустку ОСОБА_1 , листи непрацездатності Пенсійного фонду України, табелі обліку використання робочого часу Барського ВДВС.

Листом № 62/2024 від 17.10.2024, надісланим рекомендованим поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 , Дисциплінарною комісією запропоновано позивачу в термін до 22.10.2024 надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, а також належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку.

Одночасно із цим ОСОБА_1 повідомлено про засідання Дисциплінарної комісії на 24.10.2024 о 14:00 год. в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим запропоновано останньому приєднатися до участі в онлайн режимі.

Втім, жодних письмових пояснень ОСОБА_1 не надав та на засідання дисциплінарної комісії 24.10.2024 не долучився, про що відповідною комісією складено акт відмови від надання пояснень від 24.10.2024.

Надалі, 05.11.2024 від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення щодо обставин, відносно яких здійснюється дисциплінарне провадження, у яких він зазначив, що 02.08.2024 ним отримана телефонограма з Барського районного суду Вінницької області про необхідність явки в судове засідання на 14:00 год 16.08.2024. Також вказав, що завчасно повідомив начальника Відділу про свою відсутність 16.08.2024.

В цей же день, 05.11.2024, ОСОБА_1 надіслав заяву про приєднання до засідання дисциплінарної комісії 07.11.2024.

На засіданні дисциплінарної комісії ОСОБА_1 ще раз повідомив, що був відсутній на роботі 16.08.2024 через необхідність бути присутнім на судовому засіданні щодо розгляду справи про його обвинувачення.

Жодних інших обставин відсутності на робочому місці 16.08.2024 ОСОБА_1 дисциплінарну комісію не повідомляв.

Дисциплінарною комісією під час розгляду дисциплінарної справи також встановлено, що ОСОБА_1 має два чинних дисциплінарних стягнення, а саме: догани за прогул державним службовцем без поважних причин, які застосовані згідно наказів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.11.2024 № 160-дп та від 11.11.2024 № 161-дп.

Таким чином за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність у діях головного державного виконавця Барського відділу ДВС ознак дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", а саме прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин 16.08.2024.

Як наслідок, дисциплінарною комісією 19.11.2024 за № 148540/12.2-24 було оформлене подання, яким рекомендовано начальнику Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вирішення питання про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 66 та відповідно до частини 5 статті 66 Закону України «Про державну службу».

Наказом начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) К. Міненка № 173-дп від 28.11.2024 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » накладено на ОСОБА_1 , головного державного виконавця Барського відділу ДВС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), дисциплінарне стягнення у виді звільнення (відповідно до пункту 4 частини першої статті 66 Закону України «Про державну службу»), яке передбачене частиною п`ятою статті 66 Закону України «Про державну службу» та звільнити його з посади 29 листопада 2024 року.

Наступним наказом відповідача від 29.11.2024 № 179-дп внесено зміни до пункту першого попереднього наказу від 28.11.2024 № 173-дп та викладено його в такій редакції: «Накласти на ОСОБА_1 , головного державного виконавця Барського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби та звільнити його з посади з 29 листопада 2024 року за вчинення систематичного (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65, пунктом 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби.

Не погоджуючись зі спірними наказами позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується наступним.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон N 889-VIII).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону N 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону N 889-VIII державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

У пункті 1 частини першої статті 61 Закону N 889-VIII зазначено, що службова дисципліна забезпечується шляхом дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 62 Закону N 889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця та виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців.

За правилами частини першої статті 64 Закону N 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено частиною першою статті 65 Закону N 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктом 12 частини другої вказаної статті дисциплінарним проступком є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону N 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною п`ятою статті 66 Закону N 889-VIII передбачено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

У частині шостій статті 66 Закону N 889-VIII встановлено, що дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої вказаної статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

При цьому, частиною першою статті 74 Закону N 889-VIII визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Частиною 1 статті 69 Закону N 889-VIII обумовлено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 71 Закону N 889-VIII).

За змістом статті 73 Закону N 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначає Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року N 1039 (далі - Порядок N 1039).

Відповідно до пункту 2 Порядку N 1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Згідно з пунктом 3 Порядку N 1039 рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає: 1) міністр - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; 2) суб`єкт призначення - стосовно інших державних службовців: Кабінет Міністрів України - щодо державних службовців, які займають посади державної служби категорії А; голова місцевої держадміністрації - щодо державних службовців, які займають посади державної служби категорії Б та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах; керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - щодо інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В.

Відповідно до пункту 4 Порядку N 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Згідно п. 31 Порядку N 1039 комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді. Пояснення надається в паперовій або електронній формі особисто чи шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Державний службовець має право: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Згідно п. 32 Порядку N 1039 про дату, час і місце та спосіб проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.

У разі прийняття Комісією, дисциплінарною комісією рішення про проведення засідання дистанційно в режимі відеоконференції Комісія, дисциплінарна комісія повідомляє про це державному службовцю відповідно до абзаців першого і другого цього пункту.

Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.

Відповідно до пункт 33 Порядку N 1039 комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Відповідно до пункту 34 Порядку N 34 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.

Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні.

Як зазначено в частині 11 статті 69 Закону N 889-VIII суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

За змістом частин 1-5 статті 74 Закону N 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Відповідно до статті 75 Закону N 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення (ч. 1); пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі (ч. 2); відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення (ч. 3).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Таким чином, звільнення державного службовця за прогул (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) може мати місце лише за умови, коли державний службовець без поважних причин був відсутній на службі.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року N 9 розкрив зміст поняття прогулу як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або принаймні більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Не є поважними причинами відсутності працівника на роботі згідно з вказаною постановою, зокрема, поміщення особи до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу.

Отже, виходячи із системного аналізу правових норм, які регулюють спірні правовідносини вбачається, що у разі вчинення державним службовцем прогулу (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, суб`єкт призначення або керівник державної служби має право притягнути такого державного службовця до дисциплінарної відповідальності (у разі якщо не минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, а також якщо не минув один рік після його вчинення) у вигляді оголошення догани.

У разі ж встановлення систематичності (повторно протягом року) відповідного дисциплінарного проступку державного службовця, суб`єкт призначення або керівник державної служби має право застосувати винятковий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади державної служби.

Відтак, для прийняття рішення про звільнення працівника із займаної посади за прогул необхідно встановити такі обставини: по-перше, встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге, з`ясувати причини такої відсутності та обґрунтовано вважати їх неповажними; по-третє, систематичність вчинення даного проступку, тобто повторно протягом року.

З наведеного вбачається, що обов`язковою умовою для звільнення державного службовця є встановлення систематичності (тобто вчинених неодноразово протягом року) прогулів (відсутності на роботі більше трьох годин) цієї особи без поважних причин.

Разом з цим, єдиною належною обставиною, яка свідчить про систематичність вчинення державним службовцем такого дисциплінарного проступку як прогул без поважних причин, є чинне рішення суб`єкта призначення (керівника відповідного державного органу) про накладення на даного державного службовця дисциплінарного стягнення за таке ж порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року по справі N 640/15754/19.

За обставин цієї справи суд першочергово звертає увагу на те, що відносно позивача на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення мали місце два чинних дисциплінарних стягнення, а саме: догана за прогул державного службовця, яке накладено наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.11.2024 № 160-дп, та інше дисциплінарне стягнення у виді догани за прогул державного службовця, яке накладено наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.11.2024 № 161-дп.

Вказані вище накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності останнім оскаржені у встановленому Законом порядку не були, отже є чинними. Відповідно, факт систематичності (тобто вчинених неодноразово протягом року) прогулів позивачем в цьому разі є безспірно доведеним, а отже суд не вдається до оцінки тих обставин (правомірності застосування до позивача дисциплінарних стягнень згідно наказів № 160-дп від 07.11.2024 та № 161-дп від 11.11.2024), які не є предметом цього спору.

Суд враховує, що у даній справі позивач не оскаржує власне сам порядок призначення дисциплінарного провадження, визначення складу комісії, порядок проведення службового розслідування комісією чи інші процедурні питання.

Викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях доводи позивача зводяться виключно щодо відсутності в його діях складу дисциплінарного проступку, позаяк, на його переконання, факт відсутності на роботі 16.08.2024 був обумовлений поважними причинами, про які він завчасно повідомив свого керівника, а також ненадання відповідачем, власне, самих належних доказів його відсутності на робочому місці в цей день (зокрема актів про відсутність).

Надаючи оцінку таким доводам позивача суд зважає на наступне.

За частиною першою та частиною другою ст. 56 Закону N 889-VIII тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. Для державних службовців установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Так, за висновками дисциплінарної комісії, викладеними в поданні від 19.11.2024, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці протягом цілого дня 16.08.2024. Про причини своєї відсутності керівника Відділу не повідомляв.

Досліджуючи дані обставини судом встановлено, що ОСОБА_1 16.08.2024 у відпустці не перебував, докази про його тимчасову непрацездатність в цей день також відсутні. Отже, 16.08.2024 для позивача був робочий день, що зумовлювало дотримання ним відповідних правил внутрішнього службового розпорядку та трудового законодавства щодо обов`язкового перебування на робочому місці.

Проте, згідно табелю обліку використання робочого часу за серпень 2024 року Барського відділу ДВС у Жмеринському районі ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_1 16.08.2024 обліковувався відсутнім на робочому місці з нез`ясованих причин (умовне позначення НЗ (неявка з нез`ясованих причин)).

У своїх поясненнях від 20.08.2024, від 21.08.2024, а також від 05.11.2024, які була надані дисциплінарній комісії під час дисциплінарного провадження, ОСОБА_1 вказав, що його неявка на роботі 16.08.2024 обумовлена необхідністю прибуття за викликом в цей день до Барського районного суду Вінницької області на судове засідання з розгляду кримінального провадження № 125/1308/24, про що він завчасно повідомив в.о. начальника відділу Паламарчук І.О.

Судом з`ясовано та матеріалами дисциплінарного провадження підтверджено, що 02.08.2024 ОСОБА_1 отримав телефонограму від секретаря судового засідання Барського районного суду Вінницької області, якою його повідомлено про необхідність явки в підготовче судове засідання 16.08.2024 о 14:00 год на розгляд кримінального провадження № 125/1308/24 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В даному випадку суд враховує, що явка до суду за викликом в межах розгляду кримінального провадження в цілому може розцінюватись як поважна причини відсутності на роботі, однак лише в межах часу проведення судового засідання та з урахуванням часу прибуття до суду.

Сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що відстань від Барського відділу ДВС до приміщення Барського районного суду Вінницької області є незначною, в межах пішої доступності, що не вимагало значних затрат часу на прибуття до суду.

Так, до суду позивача викликали на 14:00 год. 16.08.2024. Як вказував позивач у своїх поясненнях, судове засідання в цей день не відбулося та він знаходився в приміщенні суду по 15:00 год. Далі з 15:30 год по 16:00 год. він працював зі своїм захисником.

Отже, відсутність позивача на робочому місці 16.08.2024 в період часу з 14:00 год по 15:00 год. та з урахуванням часу прибуття до суду слід вважати такою, що обумовлена поважними причинами.

Втім, в решті робочого часу позивач мав перебувати на роботі. Однак, як свідчать матеріали справи, позивач 16.08.2024 весь день був відсутній на робочому місці без поважних на те причин.

Відносно доводів ОСОБА_1 про те, що зранку 16.08.2024 через нестерпний зубний біль він звернувся до районної лікарні, де йому було видалено зуб, після чого він прибув в судове засіданні, то суд не вважає їх прийнятними. Суд враховує, що як у своїх первинних поясненнях так і в поясненнях наданих під час дисциплінарного провадження ОСОБА_1 жодного разу не зазначав про вказані обставини неявки на роботу як і не зазначав факту звернення до лікаря та видалення зуба, що ставить під сумнів достовірність цього твердження.

Відтак, оскільки дані обставини не були зазначені позивачем під час дисциплінарного провадження, а отже й не були предметом перевірки дисциплінарною комісією, тому вони не можуть братися до уваги в якості допустимих доказів у справі, оскільки не були покладені в основу висновків дисциплінарної комісії та оспорюваного наказу.

Більше того, надана позивачем довідка КНП «Барська міська стоматологічна поліклініка» Барської міської ради від 16.08.2024 про те, що він відвідував даний заклад 16.08.2024 не містить відомостей про час перебування позивача, а тому робити висновок про те, що позивач знаходився на лікування цілий день чи принаймні до 14:00 год не має достатніх правових підстав.

Суд враховує, що позивачу листок тимчасової непрацездатності станом на 16.08.2024 не оформлявся, що спростовує його доводи про неможливість виконання трудових обов`язків в цей день. Крім того, вказані обставини жодним чином не перешкоджали позивачу з`явитися до суду та надалі після цього працювати із захисником.

За визначенням, що міститься у статті 2 Закону N 889-VIII службова дисципліна це неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку. Нормами пункту 1 частини 1 статті 61 Закону N 889-VIII встановлено, що службова дисципліна забезпечується, зокрема шляхом дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку.

Статтею 47 Закону N 889-VIII передбачено, що Правилами внутрішнього службового розпорядку державного органу визначається порядок повідомлення державним службовцем про його відсутність на службі.

Так, наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.06.2021 № 657/6 затверджено Правила внутрішнього службового розпорядку Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), його структурних підрозділів та установ (далі Правила), які були доведені до ОСОБА_1 під підпис.

Згідно пункту 3.1 цих Правил для державних службовців встановлюється п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю роботи по днях: понеділок-четвер по 8 годин 15 хвилин, п`ятниця 7 годин, вихідні дні субота і неділя.

Час початку роботи о 9 годині, перерва для відпочинку і харчування з 13 години до 13 години 45 хвилин, закінчення роботи у понеділок четвер о 18 годині, у п`ятницю о 16 годині 45 хвилин.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Правил державний службовець повідомляє свого безпосереднього керівника про відсутність на роботі у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом.

У разі недотримання державним службовцем вимог пункту 4.1 цього розділу складається акт про відсутність державного службовця на робочому місці.

Натомість матеріали справи не містять належних доказів, які в б вказували на те, що позивач повідомляв свого безпосереднього керівника про відсутність на роботі протягом усього робочого дня 16.08.2024. Твердження позивача, що він завчасно повідомив в.о. начальника відділу Паламарчук І.О. про необхідність явки на судове засідання 16.08.2024 не підтверджено жодними доказами, і таких в ході здійснення дисциплінарного провадження здобуто не було.

Пунктом 3.10 розділу ІІІ Правил визначено, що відсутність державного службовця на робочому місці більше 3 годин підряд протягом робочого дня без поважної причини є підставою для притягнення державного службовця до відповідальності, передбаченої Законом.

Вказане кореспондує положенням пункту 12 частини другої статті 65 Закону N 889-VIII, за яким прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин є дисциплінарним проступком.

За висновками дисциплінарної комісії, викладеними в поданні від 19.11.2024, факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 16.08.2024 та без повідомлення про причини відсутності свідчать про недотримання ним вимог пункту 1 частини 1 статті 61 Закону N 889-VIII та невиконання Правил внутрішнього службового розпорядку Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), його структурних підрозділів та установ в частині прогулу державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження і в процесі судового розгляду справи, оскільки поважних причин не виходу позивача на роботу протягом цілого дня 16.08.2024 не було. Позивачем всупереч п. 4.3 Правил не надано ні на ім`я керівника ні дисциплінарній комісії доказів та письмових пояснень щодо його відсутності на роботі в період до 14:00 год 16.08.2024 (до судового засідання) саме з поважних причин як і загалом не повідомлено про причини такої відсутності.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що відповідачем всупереч п. 2 розділу ІV Правил не зафіксовано факт його прогулу 16.08.2024 відповідним актом про відсутність державного службовця на робочому місці, у зв`язку з чим така обставина не може вважатися доведеною, то суд зазначає таке.

Дійсно, положення п. 4.2 розділу ІV Правил передбачають вкладання акту про відсутність державного службовця на робочому місці у разі недотримання ним вимог пункту 4.1 цього розділу Правил.

Проте, як свідчать матеріали справи, такого акту 16.08.2024 відповідачем складено не було.

Разом із тим суд враховує, що відповідний акт є лише одним із доказів фіксації відсутності позивача на робочому місці. Натомість акт про відсутність державного службовця на робочому місці не є обов`язковим документом для відкриття дисциплінарного провадження в розумінні норм Закону N 889-VIII. Цей доказ не є визначальним для встановлення факти неявки позивача на роботу, оскільки відповідні обставини підлягали дослідженню в межах провадження дисциплінарної справи та були встановлені іншими доказами, а саме: табелями обліку використання робочого часу Відділу за 16.08.2024, доповідною запискою в.о. начальника відділу Паламарчук І.О., власними письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

Тобто, сукупність вищевикладених доказів є достатньою для констатації факту неявки позивача на роботу 16.08.2024 та відсутності його на робочому місці більше трьох годин підряд. Ба більше, сам позивач не заперечує тієї обставини, що 16.08.2024 він взагалі не виходив на роботу, тобто був відсутній на робочому місті цілий день.

Отже, в цьому випадку недотримання відповідачем вимог п. 4.2 розділу ІV Правил не може бути достатньою правовою підставою для висновку, що факт неявки позивача на роботі не є зафіксованим.

Підводячи підсумок вищевикладеному суд резюмує, що дисциплінарною комісією встановлено наявність у діях головного державного виконавця Барського відділу ДВС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону N 889- VIII, що полягає у прогулі державного службовця.

Відтак, дисциплінарною комісією, враховуючи систематичність вчинення (протягом року) позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону N 889- VIII (наявність двох діючих дисциплінарних стягнень за прогул), вирішено рекомендувати на підставі пункту 4 частини першої та частини п`ятої статті 66 Закону N 889- VIII застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з державної служби.

Рішення про накладання дисциплінарного стягнення прийнято суб`єктом призначення начальником Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в порядку, передбаченому статтями 75, 77 Закону N 889-VIII, із урахуванням гарантій прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, наведених у статті 74 Закону N 889-VIII, та оформлене наказом № 173-дп від 28.11.2024 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » в редакції наказу відповідача № 179-дп від 29.11.2024 «Про внесенні змін до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.11.2024 № 173-дп».

При обранні виду дисциплінарного стягнення відповідачем врахована поведінка позивача, його службова характеристика, тяжкість скоєного позивачем проступку, та обрано вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, що відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Отже, наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 173-дп від 28.11.2024, в редакції наказу № 179-дп від 29.11.2024, припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади головного державного виконавця Барського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за вчинення ним систематичного (повторного протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону N 889-VIII.

Внесення змін до наказу № 173-дп від 28.11.2024 наказом № 179-дп від 29.11.2024 обумовлене приведенням його змісту у відповідності до положень Закону N 889-VIII щодо уточнення підстав за якою була припинена державна служба ОСОБА_1 . Вказане не є свідченням невідповідності такого наказу законодавчим вимогам чи застосування до позивача дисциплінарного стягнення, не передбаченого статтею 66 Закону N 889-VIII, на що безпідставно наголошується в позові.

Таким чином враховуючи наведене правове регулювання та встановлені по справі обставини, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з огляду на що спірний наказ про звільнення є правомірним та не підлягає скасуванню. Як наслідок і похідні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу теж не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Інші ж аргументи жодним чином не відображаються на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинули на результат розгляду даної справи.

Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та основним доводам сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, понесення сторонами судових витрат які б підлягали розподілу при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24.03.2025.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (пров. Музейний, 2д, м. Київ, 01001, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович