Справа № 160/34210/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) щодо відмови зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 періодів роботи 30.09.2011 - 06.11.2015 роки, 07.11.2015 24.07.2016 роки, 25.07.2016 26.12.2018 роки, 27.12.2018 16.06.2020 роки, 17.06.2020 19.12.2023 роки та подання нового пакету документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії відповідно до пункту «ж» частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 час роботи за періоди 30.09.2011 - 06.11.2015 роки, 07.11.2015 24.07.2016 роки, 25.07.2016 26.12.2018 роки, 27.12.2018 16.06.2020 роки, 17.06.2020 19.12.2023 роки та повторно підготувати подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", направити такі документи та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) взагалі не врахувало період роботи ОСОБА_1 за 30.09.2011 19.12.2023 роки відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, із змінами та доповненнями (надалі Закон №2262-XII).
Враховуючи, що РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС), з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, є правонаступником РСЦ МВС в Дніпропетровській області та органів, в яких працював ОСОБА_1 в період роботи 30.09.2011 16.06.2020 роки, період роботи за 30.09.2011-26.07.2016 років, і прирівнюється до посад державних службовців та повинно трактуватися на користь позивача як особи, що має право на пенсію.
Ухвалою від 30.12.2024 року суд відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
10.01.2025 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд через систему «Електронний суд» отримав відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що період роботи ОСОБА_1 з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (звільнений з ОВС 22.09.2011 р.) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України, що заміщуються державними службовцями: з 25.07.2016 по 27.12.2016, з 27.12.2018 по 16.06.2020, з 17.06.2020 по 19.12.2023 не носив безперервний характер, що суперечить вимогам пункту «ж» статті 12 Закону. Зарахування до вислуги років періоду роботи на посадах цивільного персоналу, а саме: з 30.09.2011 по 01.07.2013, з 01.07.2013 по 06.11.2015, з 07.11.2015 по 24.07.2016, з 28.12.2016 по 26.12.2018 також не передбачено вищезазначеною статтею Закону, тому для зарахування до вислуги років ОСОБА_1 , зазначених в заяві періодів роботи та подання нового пакету документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії відповідно до пункту «ж» статті 12 Закону 2262-ХІІ законних підстав немає.
13.01.2025 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд через систему «Електронний суд» отримав відповідь на відзив, в якій позивач зазначив про те, що РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) є правонаступником РСЦ МВС в Дніпропетровській області та органів, в яких працював ОСОБА_1 в період роботи 30.09.2011 16.06.2020 роки, статус діяльності яких припинено. Натомість переривання стажу, про яке зазначає відповідач, не залежало від волі позивача та було пов`язано з організаційними заходами у зв`язку з переведенням на посади в територіальних органах МВС.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, встановив таке.
Згідно послужного списку та трудової книжки, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_1 зокрема у період 26.09.1996 22.09.2011 роки перебував на службі в органах внутрішніх справ, а саме: 26.09.1996-01.01.2001 року інспектор дорожньо-патрульної служби взводу ДПС ДАІ відділу ДАІ Павлоградського міського відділу Управління МВС України в Дніпропетровській області; 01.01.2001 09.03.2004 року інспектор дорожньо-патрульної служби групи ДПС відділення ДАІ Павлоградського міського відділу Управління МВС України в Дніпропетровській області; 09.03.2004-13.06.2005 року державто-інспектор відділення Державтоінспекції Павлоградського міського відділу Управління МВС України в Дніпропетровській області; 13.06.2005-01.11.2007 року старший державтоінспектор відділення державної автомобільно-технічної інспекції 7 міжрайонного відділу ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області (м. Павлоград); 01.11.2007 20.09.2008 року інспектор з розшуку Павлоградського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ, підпорядковане УДАІ УМВС в області; 20.09.2008 16.03.2010 року інспектор з розшуку Павлоградського відділення РЕР ДАІ, підпорядковане УДАІ ГУМВС в області; 16.03.2010-13.07.2010 року інспектор відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи управління ДАІ ГУМВС України в області; 13.07.2010-22.09.2011 року інспектор з розшуку Павлоградського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи, підпорядковане УДАІ ГУМВС в області.
Відповідно до витягу з наказу від 22.09.2011 року №169 о/с «По особовому складу» згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено в запас Збройних сил за п.64 «ж» (за власним бажанням» капітана міліції ОСОБА_1 (М-243643) інспектора з розшуку Павлоградського відділення реєстраційно-екземенаційної роботи (з обслуговування м. Павлограда, м. Тернівки, м. Першотравенська, Павлоградського, Петропавлівського та Юр`ївського районів), підпорядкованого управлінню ДАІ ГУМВС України в області, з 22.09.2011 року.
У період 30.09.2011 - 06.11.2015 роки ОСОБА_1 перебував на посаді спеціаліста 1 категорії відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міст Павлоград, Тернівка, Першотравенськ, Павлоградського, Юріївського та Петропавлівського районів, підпорядкованого ГУМВС України в Дніпропетровській області (01.07.2013 року призначений фахівцем 1 категорії центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міст Павлоград, Тернівка, Першотравенськ, Павлоградського, Юріївського та Петропавлівського районів, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області); у період 07.11.2015 24.07.2016 роки працював на посаді оператора комп`ютерного набору територіального сервісного центру №1247; у період 25.07.2016 27.12.2016 роки працював на посаді провідного спеціаліста територіального сервісного центру №1247; у період 28.12.2016 26.12.2018 роки працював на посаді провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №1248; у період 27.12.2018 16.06.2020 роки перебував на посаді головного спеціаліста територіального сервісного центру №1247; у період 17.06.2020 19.12.2023 роки перебував на посаді адміністратора територіального сервісного центру №1247 (на правах відділу, м. Павлоград) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) (28.11.2023 переведений на рівнозначну посаду адміністратора територіального сервісного центру №1247 (на правах відділу, м. Павлоград, Дніпропетровська область) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу»).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 року по справі №160/15314/24 визнано протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) щодо відмови в оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та всі необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, та пункту «ж» частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 року по справі №160/15314/24 Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) було підготовлено документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту 64 «ж» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ та ознайомлено ОСОБА_1 .

Суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не погодився з вислугою років, зазначеною в розрахунку вислуги років для призначення пенсії, про що зробив відповідну відмітку.

Натомість Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) було направлено подання до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту 64 «ж» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

Листом від 13.11.2024 року №0400-010314-8/226098 Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області було повідомило, що за даними подання РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях №36613 ОСОБА_1 звільнений зі служби 22.09.2011 року, час служби в календарному обчисленні ОСОБА_1 складає 16 років 05 місяців 14 днів, але відповідно до норм Закону для призначення пенсії необхідна календарна вислуга років не менш ніж 20 календарних років та 6 місяці і більше.

12.12.2024 року представник позивача на адресу РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) направив заяву зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 час роботи за періоди 30.09.2011 - 06.11.2015 роки, 07.11.2015 24.07.2016 роки, 25.07.2016 26.12.2018 роки, 27.12.2018 16.06.2020 роки, 17.06.2020 19.12.2023 роки та повторно підготувати подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", направити такі документи та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Листом № 31/29/30/Б-4229-4170-2024 від 19.12.2024 року відповідач повідомив, що для зарахування до вислуги років ОСОБА_1 , зазначених в заяві періодів роботи та подання нового пакету документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії відповідно до пункту «ж» статті 1-2 Закону, законних підстав немає.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , зазначених в заяві періодів роботи та подання нового пакету документів до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області для призначення пенсії, вважаючи її протиправною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою для захисту своїх прав у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону 2262-XII до вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Відповідно до ч. 17 ст. 43 Закону 2262-XII особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2, пенсія обчислюється відповідно до частини третьої цієї статті з розміру грошового забезпечення, яке вони мали на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних вимог закону, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей".

Відповідно до пп.2 п.2 Постанови від 17.07.1992 №393 до вислуги років осіб, зазначених у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення із служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в закладах освіти, закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Аналіз положень статті 17 Закону № 2262-XII та пункту 2 постанови КМ України №393 дає підстави для висновку, що даними нормами права визначено за особою право на зарахування до вислуги років часу роботи на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах).

Згідно з наказами МВС України від 19.02.2024 № 103 та № 104 Департамент пенсійних питань та соціального захисту МВС України реорганізовано та створено Відділ координації пенсійних питань (далі Відділ).

На Відділ покладено зокрема завдання щодо організації роботи з питань пенсійного забезпечення.

З метою забезпечення своєчасного та якісного обслуговування пенсіонерів системи органів внутрішніх справ безпосередньо за місцем проживання відповідно до наказу МВС України від 27.03.2024 № 199 «Про організаційно-штатні зміни у МВС» в регіональних сервісних центрах ГСЦ МВС про областях, місту Києву утворено сектори з пенсійних питань з обслуговування областей та м. Києва.

Відповідно пункту 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.04.2024 № 259 в Міністерстві внутрішніх справ України таким уповноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсії визначено Відділ координації пенсійних питань.

Пунктом 2 наказу (застосовується з 01 травня 2024 року) уповноважено Головний сервісний центр МВС на видачу звільненим зі служби військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ довідок про розмір грошового забезпечення відповідно за березень 2019 року та листопад 2019 року для перерахунку пенсій з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі 160/8324/19 та судових рішень у справах №826//3858/18 та №826/12704/18 з покладенням таких функцій на регіональні сервісні центри Головного сервісного центру МВС (філії) ГСЦ МВС).

Пунктом 4 наказу визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 25 лютого 2019 року №129 «Про визнання в Міністерстві внутрішніх справ України уповноваженого структурного підрозділу з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій» із змінами, внесеними наказом МВС від 16.04.2021 № 291.

Суд зазначає, що обчислення вислуги років для призначення пенсії, оформлення документів для направлення їх до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області для вирішення пенсійним органом питання про призначення пенсії позивачу належить саме до компетенції уповноважених структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, у даному випадку - РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС).

З матеріалів справи видно, що відповідно до витягу з наказу від 22.09.2011 року №169 о/с «По особовому складу» згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено в запас Збройних сил за п.64 «ж» (за власним бажанням) капітана міліції ОСОБА_1 (М-243643) інспектора з розшуку Павлоградського відділення реєстраційно-екземенаційної роботи (з обслуговування м. Павлограда, м. Тернівки, м. Першотравенська, Павлоградського, Петропавлівського та Юр`ївського районів), підпорядкованого управлінню ДАІ ГУМВС України в області, з 22.09.2011 року.

Суд зазначає, що після звільнення зі служби ОСОБА_1 , а саме у період 30.09.2011 19.12.2023 року, останній працював в органах, що підпорядковуються МВС України, а також на посадах, що заміщуються державними службовцями.

Так постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.

Пунктами 5, 6, 7, 8 цього Порядку передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області було створено як юридичну особу публічного права згідно з постановою Кабінету Міністрів від 28.10.2015 року №889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ».

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.02.2020 року №79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, а саме усі 26 територіальних органів з надання сервісних центрів МВС - регіональні сервісні центри МВС та установлено, що територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до впорядкування структури Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ.

Порівняння змісту Положення про регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2015 року N 1403, та Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС), затвердженого наказом ГСЦ МВС від 27.04.2020 року №7, дає підстави вважати про виконання цими державними органами ідентичних завдань та функцій, спрямованих на реалізацію повноважень Міністерства внутрішніх справ України у сфері надання сервісних послуг.

Постанова Кабінету Міністрів України від 12.02.2020 року №79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» як розпорядчий акт орган державної влади не містить обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій територіальних органів з надання сервісних послуг МВС або передачі їх іншим органам виконавчої влади. Натомість передбачено, що територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, які ліквідуються, продовжують здійснювати покладені на них повноваження та функції до впорядкування структури Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ.

Суд зазначає, що в системі МВС фактично відбулося приєднання 26 територіальних органів, що були утворені в АРК, областях та у місті Києві, до головного міжрегіонального територіального органу - ГСЦ МВС, юрисдикція (повноваження) якого поширюється на всю територію України.

Водночас у структурі ГСЦ МВС утворено відокремлені структурні підрозділи - регіональні сервісні центри в АРК, областях та у місті Києві (РСЦ ГСЦ МВС), які діють як філії та здійснюють частину функцій ГСЦ МВС та усі функції колишніх РСЦ МВС, що припиняються.

На переконання суду, фактично відбулася реорганізація державного органу Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області як територіального органу з надання сервісних послуг МВС та юридичної особи публічного права, а не його ліквідація.

При цьому до правонаступника, в тому числі і до РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС), перейшли функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідних сферах, що виконувалися Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області, а також майнові права та обов`язки юридичної особи, що припиняється.

Наведене вище доводить, що РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС), з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, є правонаступником РСЦ МВС в Дніпропетровській області та органів, в яких працював ОСОБА_1 в період роботи 30.09.2011 16.06.2020 роки, статус діяльності яких припинено.

Як слідує з матеріалів справи, 25.07.2016 року позивач прийняв присягу державного службовця, про що міститься відповідна відмітка в трудовій книжці.

Враховуючи, що РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) є правонаступником РСЦ МВС в Дніпропетровській області та органів, в яких працював ОСОБА_1 в період роботи 30.09.2011 16.06.2020 роки, період роботи за 30.09.2011-26.07.2016 років прирівнюється до посад державних службовців та повинно трактуватися на користь позивача як особи, що має право на пенсію.

Однак, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) взагалі не зарахував до вислуги років ОСОБА_1 період роботи за 30.09.2011 19.12.2023 роки.

Твердження відповідача про те, що період роботи не мав безперервний характер не приймаються судом до уваги, адже ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції 22.09.2011 року, а 30.09.2011 зайняв посаду у територіальному органі, що підпорядковується МВС.

Суд зазначає, що під час оцінки рішень суб`єктів владних повноважень на їх відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суди повинні уникати надмірного формалізму, до якого вдався відповідач, чим порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Переривання стажу, про яке зазначає відповідач, не залежало від волі позивача та було пов`язано з організаційними заходи у зв`язку з переведенням на посади в територіальних органах МВС.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, що позивач у період 30.09.2011 - 26.12.2018 роки перебував на посадах цивільного персоналу, адже відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своєї позиції.

З матеріалів справи видно, що листом від 27.11.2024 року №1250/889аз/103/лк-2024 Ліквідаційна комісія МВС України в Дніпропетровській області у відповідь на адвокатський запит повідомила, що інформацію щодо того, чи прирівнювалися посади, на яких перебував ОСОБА_1 у період 30.09.2011 24.07.2016 роки, до посад державних службовців не виявляється можливим через відсутність такої інформації.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав належних доказів, які б дали змогу «поза розумним сумнівом» стверджувати, що посади, на яких перебував ОСОБА_1 , не прирівнювалися до посад державних службовців.

Суд зазначає, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача.

Також суд зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, під дискреційними повноваженнями розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення

Дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації можливу поведінку (дії, бездіяльність) між альтернативами варіантами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Суб`єкт владних повноважень за даних, конкретних фактичних обставин не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в спірному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 час роботи за періоди 30.09.2011 - 06.11.2015 роки, 07.11.2015 24.07.2016 роки, 25.07.2016 26.12.2018 роки, 27.12.2018 16.06.2020 роки, 17.06.2020 19.12.2023 роки та зобов`язати відповідача повторно підготувати подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач не довів правомірність дій в розумінні чю2 ст.2 КАС України щодо відмови зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 періодів роботи 30.09.2011 - 06.11.2015 роки, 07.11.2015 24.07.2016 роки, 25.07.2016 26.12.2018 роки, 27.12.2018 16.06.2020 роки, 17.06.2020 19.12.2023 роки та подання нового пакету документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного вище, суд зробив висновок про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду через систему «Електронний суд» поніс судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується квитанцією від 26.12.2024 року №4470-4042-0347-4548.

Враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду підлягає стягненню з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) (49041, м. Дніпро, пр. Праці, 16, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) щодо відмови зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 періодів роботи 30.09.2011 - 06.11.2015 роки, 07.11.2015 24.07.2016 роки, 25.07.2016 26.12.2018 роки, 27.12.2018 16.06.2020 роки, 17.06.2020 19.12.2023 роки та подання нового пакету документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії відповідно до пункту «ж» частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 час роботи за періоди 30.09.2011 - 06.11.2015 роки, 07.11.2015 24.07.2016 роки, 25.07.2016 26.12.2018 роки, 27.12.2018 16.06.2020 роки, 17.06.2020 19.12.2023 роки та повторно підготувати подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", направити такі документи та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук