Справа № 240/713/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/713/25

категорія 111030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Житомирській області) від 27 листопада 2024 року №0-0630 та зобов`язати відповідача вилучити з інтегрованої картки платника податків відомості щодо наявності боргу з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 21913,82 грн, з яких 19152,92 грн податкове зобов`язання, 2340,99 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 419,91 грн пеня та з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4568,40 грн, з яких 4462,65 грн податкове зобов`язання, 55,29 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та 50,46 грн пеня.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що жодних боргів зі сплати податків у нього немає. Додатково зауважує, що не є платником податку на додану вартість. Наведене, на переконання позивача, свідчить про сумнівність виникнення податкового боргу.

Ухвалою суду від 15 січня 2025 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.

27 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з витребуваними судом документами, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно даних АІС «Податковий блок» станом на 27 листопада 2024 року у позивача наявна податкова заборгованість на загальну суму 26482,22 грн, а саме заборгованість зі сплати податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 21913,82 грн та з єдиного податку у сумі 4568,40 грн. Відповідно до норм статті 59 ПК України ГУ ДПС у Житомирській області, з метою погашення податкового боргу платника податків, на адресу позивача сформовано та направлено податкову вимогу від 27 листопада 2024 №0-0630.

03 лютого 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зауважує, що згідно наданих відповідачем документів заборгованість зі сплати податку на додану вартість та єдиного податку виникла у 2013 році. До 2024 року податковий орган не звертався до позивача з вимогою сплатити борг, також відповідач не звертався до суду про стягнення податкового боргу. Наголошує, що відповідно до положень Податкового кодексу України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який «починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку». Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Тому при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, заявлених на підставі податкової вимоги, належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним. Також заявив клопотання про здійснення розгляду справи у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 14 березня 2025 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні та продовжено строк її розгляду на більш тривалий, розумний термін.

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що згідно декларацій № від 13 травня 2013 року позивачем задекларовано зобов`язання з єдиного податку в розмірі 539,70 грн, № від 09 серпня 2013 року 2723,20 грн, № від 11 листопада 2013 року 2682,93 грн, № від 10 лютого 2014 року 1637,49 грн, № від 12 травня 2014 року 50,01 грн, № від 16 липня 2014 року 1135,89 грн, № від 07 листопада 2014 року 3276,75 грн.

Саме на зазначені суми грошових зобов`язань контролюючим органом з огляду на їх несвоєчасну сплату нараховано штрафні (фінансові) санкції (трафи) та пеню у розмірі 55,29 грн та 50,46 грн відповідно.

Також суд установив, що згідно декларацій № від 21 січня 2013 року позивачем задекларовано зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 5895,00 грн, № від 20 травня 2013 року 616,00 грн, № від 30 червня 2013 року 1069,00 грн, № від 22 липня 2013 року 5682,00 грн, № від 20 серпня 2013 року 1867 грн, № від 21 жовтня 2013 року 5122,00 грн, №4 від 21 листопада 2013 року 1758,00 грн, № від 20 серпня 2014 року 752,00 грн, № від 22 вересня 2014 року 7281,00 грн.

На зазначені суми грошових зобов`язань контролюючим органом з огляду на їх несвоєчасну сплату нараховано штрафні (фінансові) санкції (трафи) та пеню у розмірі 2340,99 грн та 419,91 грн відповідно.

27 листопада 2024 року ГУ ДПС у Житомирській області складено податкову вимогу форми «Ф» №0-0630, згідно якої станом на 26 листопада 2024 року за позивачем обліковується податковий борг на суму 26482,22 грн, яка складається з боргу по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 21913,82 грн, з яких 19152,92 грн податкове зобов`язання, 2340,99 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 419,91 грн пеня та по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 4568,40 грн, з яких 4462,65 податкове зобов`язання, 55,29 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та 50,46 грн пеня.

Згідно роздруківки з сайту ПрАТ «Укрпошта» відправлення з вказаною вимогою направлено позивачу 02 січня 2025 року та отримано ним 08 січня 2025 року.

Уважаючи таку вимогу протиправною, а інформацію щодо наявності податкової заборгованості недостовірною, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що несвоєчасне направлення податкової вимоги обумовлено відсутністю належного фінансування податкового органу.

На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотання представників сторін 18 березня 2025 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до журналу судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку га строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пунктів 203.1 та 203.2 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 294.1 статті 294 ПК України у редакції на момент виникнення податкової заборгованості з єдиного податку було закріплено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої шостої груп є календарний квартал.

Згідно пункту 295.3 статті 295 ПК України у відповідній редакції платники єдиного податку третьої шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Виконанням податкового обов`язку згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У свою чергу, пункт 101.1 статті 101 ПК України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї правової норми, під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 названої правової норми передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті (1095 днів), податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом 3 пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу.

Таким чином, у разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Податковим кодексом України пеня визначена як спосіб забезпечення погашення податкового боргу. Таким чином, обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу (стаття 129 ПК України).

Пеня, як спосіб забезпечення податкового боргу нараховується на суму податкового боргу, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання (при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків) або від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні рішенні (при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами) та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу. Оскільки в межах спірних відносин крайній строк сплати грошових згідно інформації з ІКП позивача по податку на додану вартість становив 30 вересня 2014 року та єдиного податку 17 листопада 2014 року, визначений податковим законодавством строк для їх стягнення сплинув 01 жовтня 2017 року та 18 листопада 2017 року, відповідно. Отже сам борг набув статусу безнадійного, а нарахування пені та штрафних санкцій (штрафу) на безнадійний борг є неправомірним.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що винесення відповідачем податкової вимоги від 27 листопада 2024 року №0-0630, якою вимагається від позивача сплатити податковий борг у сумі 26482,22 грн, є вжиттям відповідачем заходів стягнення з позивача податкового боргу, що є недопустимими, з огляду на набуття таким податковим боргом статусу безнадійного до вжиття відповідачем відповідних заходів стягнення.

Верховним Судом неодноразово у своїх постановах, зокрема, від 06 лютого 2018 року у справі № 807/2097/16, від 04 вересня 2018 року у справі №813/4430/16, від 19 вересня 2019 року у справі №910/11620/18, від 31 жовтня 2019 року у справі №925/1242/15, від 05 грудня 2019 року у справі №910/1678/19 висловлювалась правова позиція, згідно якої Податковим кодексом України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 ПК України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Частиною 4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо протиправності податкової вимоги ГУ ДПС в Житомирській області від 27 листопада 2024 року №0-0630, відповідно, вказана податкова вимога підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача про зобов`язання податкового органу вилучити з інтегрованої картки платника податків відомості щодо наявності бору з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 21913,82 грн, з яких 19152,92 грн податкове зобов`язання, 2340,99 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 419,91 грн пеня та з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4568,40 грн, з яких 4462,65 грн податкове зобов`язання, 55,29 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та 50,46 грн пеня, суд зауважує на таке.

Як установлено судом облікований за позивачем податковий борг в ІКП по податку на додану вартість та єдиному податку є безнадійним.

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

На реалізацію наведеної бланкетної норми наказом Міністерства фінансів України від 28 липня 2022 року №220, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2022 року за №908/38244, затверджений Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (далі Порядок №220).

Суд зауважує, що у розділі ІІ названого Порядку продубльовані положення пункту 101.2 статті 101 ПК України, зокрема у підпункті 5 пункту 2 визначено, що безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Кодексу, станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС.

Згідно пункту 1 розділу ІІІ Порядку №220 у випадках, передбачених підпунктами 1 5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Пунктом 5 названого розділу передбачено, що рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший для платника податків, другий для територіального органу ДПС. Неотриманий платником податків примірник рішення зберігається у територіальному органі ДПС.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №220 структурний підрозділ територіального органу ДПС, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем кварталу.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІКС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що саме до повноважень територіального органу ДПС належить моніторинг наявної у платників податків заборгованості, та у разі набуття такою статусу безнадійної прийняття щокварталу рішення про її списання.

Оскільки тільки пункт 3 розділу ІІІ Порядку №220 містить застереження про необхідність звернення платника податків до територіального органу ДПС з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню у випадку, передбаченому підпунктом 6 пункту 2 розділу ІІ цього Порядку, суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, надані у судовому засіданні, про те, що списання безнадійної заборгованості не проведено з огляду на відсутність відповідної заяви позивача.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлення судом за результатами розгляду справи допущення відповідачем бездіяльності, яка полягає не вчиненні дій направлений на списання безнадійного податкового боргу, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача вчинити дії щодо списання податкового боргу позивача зі сплати податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 21913,82 грн, з яких 19152,92 грн податкове зобов`язання, 2340,99 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 419,91 грн пеня та з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4568,40 грн, з яких 4462,65 грн податкове зобов`язання, 55,29 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та 50,46 грн пеня.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 вересня 2022 року у справі №816/852/17.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві), які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 194, 242-246, 250, 255, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 27 листопада 2024 року №0-0630.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області вчинити дії щодо списання податкового боргу ОСОБА_1 зі сплати податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 21913,82 грн, з яких 19152,92 грн податкове зобов`язання, 2340,99 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 419,91 грн пеня та з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4568,40 грн, з яких 4462,65 грн податкове зобов`язання, 55,29 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та 50,46 грн пеня.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

25.03.25