Справа № 240/7661/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/7661/25

категорія 106020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо перерахунку та виплати належного грошового забезпечення за період проходження військової служби з 07 березня 2022 року по 19 травня 2023 року, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02 грудня 2021 року № 1928-IX, Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ, на відповідний тарифний коефіцієнт;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (основні, додаткові види, одноразові додаткові види грошового забезпечення та премію) за період проходження військової служби з 07 березня 2022 року по 19 травня 2023 року з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02 грудня 2021 року № 1928- IX в розмірі - 2481,00 грн та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ в розмірі - 2684 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 07 березня 2022 року по день фактичної виплати.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) з`ясовуючи чи позов подано у строк, установлений законом, суд звертає увагу на таке.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба є публічною службою у розумінні КАС України. Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

У судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Визначаючись щодо строку звернення до суду з позовом у цій справі суд враховує правові висновки Верховного Суду у рішенні від 06 квітня 2023 року за результатами розгляду зразкової справи № 260/3564/22, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, спірним питанням у якій також було недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано такі висновки: "До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності".

Крім цього, у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду також сформувала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період до 19 липня 2022 року зазначила, що застосуванню підлягає норма частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Визначаючись щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що позивачем заявлено позовні вимоги, охоплені періодом з 07 березня 2022 року по 19 травня 2023 року, тобто спірні правовідносини в частині періоду з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року виникли після набрання чинності змінами у статті 233 КЗпП України згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ.

До позову позивачем додано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у якій від зазначає про те, що натепер проходить військову службу, а обізнаність щодо виплачених у період служби з 07 березня 2022 року по 19 травня 2023 року сум грошового забезпечення пов`язує з отриманням 21 лютого 2025 року відповідних довідок від відповідача на подане 20 лютого 2025 року звернення.

Суд враховує доводи позивача, проте зазначає, що отримання позивачем листа/відповіді відповідача у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти через понад півтора роки по закінченню спірного періоду, про суми грошового забезпечення за який він позивається.

Оскільки позивач з 07 березня 2022 року дотепер перебуває на військовій службі, спір у цій справі виник щодо нарахування та виплати грошового забезпечення саме під час проходження військової служби, а тому на спірні правовідносини щодо періоду з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року розповсюджуються приписи частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою тримісячний строк звернення до суду обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Такі правові висновки зроблено Верховним Судом за подібних зі спірними обставин й викладено у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 500/7802/23 (пункт 29).

При цьому слід врахувати, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: "1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Відтак, після 30 червня 2023 року у позивача була можливість протягом трьох місяців звернутися до суду за захистом своїх прав щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Однак, такою можливістю до 01 жовтня 2023 року позивач не скористався.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 16 березня 2025 року (здано на пошту; 18 березня 2025 року отримано та зареєстровано судом та 19 березня 2025 року внесено у систему авторозподілу суду), тобто з пропуском тримісячного строку в частині заявлених позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року.

За змістом частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Усталеною є позиція Верховного Суду, в тому числі і Великої Палати, про те, що поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У заяві про поновлення строку позивачем не наведено жодних доводів щодо об`єктивних обставин, які з урахуванням вищевикладеного слугували б поважними причинами у розумінні процесуального закону для поновлення пропущеного строку звернення до суду з вимогами в частині перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року, як і не додано жодних доказів на їх підтвердження.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи висновки суду позовну заяву належить залишити без руху з наданням десятиденного строку для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року, у якій вказати інші підстави для поновлення строку та надати докази поважності причин пропуску цього строку.

Керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині періоду з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року із зазначенням інших підстав для поновлення цього строку.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається без розгляду якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Копію цієї ухвали надіслати особі, яка звернулась з позовом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя О.Г. Приходько