Справа № 420/2182/25
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2182/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гленкор-Юг» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського кружного адміністративного суду 22 січня 2025 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Гленкор-Юг» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області, в якому позивач просить:

- скасувати постанову № ПШ115006 про застосування до ТОВ «Гленкор-Юг» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. за порушення абзацу 3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» від 24.12.2024 р.;

- скасувати постанову № ПШ115007 про застосування до ТОВ «Гленкор-Юг» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. за порушення абзацу 3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» від 24.12.2024 р.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3 актів № АР089818 та № АР090052 вбачається, що на момент проведення перевірки у водіїв була наявна індивідуальна контрольна книжка, але не було вказано відповідний запис.

До відповідальності позивача було притягнуто за відсутність документа, хоча він був у наявності у водіїв, про що зазначено в актах посадовими особами Укртрансбезпеки. Крім того, як в акті № АР089818 так і в актів № АР090052 вказано про порушення наказу Мінінфраструктури № 337 від 24.06.2021.

Наказ Мінінфраструктури № 337 від 24.06.2021 «Про внесення змін до наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340», як слідує з його назви, було внесено зміни до наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів».

Тобто, саме наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340 закріплювалося Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, норми якого можливо порушити.

В той же час сам по собі Наказ Мінінфраструктури № 337 від 24.06.2021 не встановлює обов`язкових до виконання норм право, а вносить зміни до вже діючих нормативно-правових актів, а отже й не може бути порушений Позивачем.

Таким чином, якщо позивачем, якщо і було здійснено порушення, то порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, відповідальність за яких передбачена абзацом 8 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, посилаючись в цілому на те, що згідно з п. 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340) це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Відповідно до п. 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Пунктом 1.5 Положення № 340 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник). Пунктом 6.3 Положення про робочий час передбачено, що водій, який керує транспортним засобом, що не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв. З інформації зафіксованої, під час проведення перевірки, вбачається, що на момент проведення перевірок водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали посадовим особам Укртрансбезпеки незаповнені індивідуальні контрольні книжки (останні записи зроблені водіями 24 вересня 2024 року та 27 вересня 2024 року). Індивідуальна контрольна книжка водія повинна відповідати додатку 3 Положення про робочий час та вся інформація (ВСІ РЯДКИ) повинні бути заповнені на момент проведення рейдової перевірки. Оскільки надані індивідуальні контрольні книжки не містили інформації про роботу та відпочинок водіїв з 24.09.2024 по 01.12.2024 та з 27.09.2024 по 01.12.2024, що унеможливило перевірку посадовими особами Укртрансбезпеки дотримання водіями режиму праці та відпочинку, такі документи вважаються відсутніми.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року позов залишено без руху та позивачу надано строк на усунення недоліків позову.

Заявою від 03.02.2025 року позивач усунув недоліки позову, зокрема, надав до суду квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

10 лютого 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/12798/25).

Станом на 25 березня 2025 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ТОВ «Гленкор-Юг» (далі Позивач/ТОВ «Гленкор-Юг») є автомобільним перевізником, основним видом діяльності якого є надання послуг із перевезення пасажирів автобусами (міські пасажирські перевезення).

01.12.2024 року посадовими особами Укртрансбезпеки, відповідно до направлення від 21.11.2024 року № 000048 на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів.

01.12.2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті була проведена перевірка транспортного засобу (автобусу) марки Богдан (державний номер НОМЕР_1 ), який належить на праві власності ОСОБА_1 , який використовує у свої діяльності Позивач.

За результатами перевірки було складено акт від 01.12.2024 року № АР 090052 та зазначено про порушення Позивачем наказу Мінінфраструктури № 337 від 24.06.2021 р. та статті 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме на момент проведення перевірки в індивідуальній контрольній книжці водія відсутній відповідний запис або копія графіку змінності водіїв.

Відсутність належним чином оформленої індивідуальної контрольної книжки водія або графіку змінності водіїв, знайшла своє відображення в акті від 01.12.2024 року № АР 090052.

Водій транспортного засобу з актом проведення перевірки ознайомлений, жодних пояснень чи заперечень не надав, також, акт проведення перевірки водієм транспортного засобу було підписано.

24.12.2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанову № ПШ11500 про застосування до ТОВ «Гленкор-Юг» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. за порушення абзацу 3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

01.12.2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті була проведена перевірка транспортного засобу (автобусу) марки Богдан (державний номер НОМЕР_2 ), який належить на праві власності ОСОБА_3 , який використовує у свої діяльності Позивач.

За результатами перевірки було складено акт від 01.12.2024 року № АР 089818 та зазначено про порушення Позивачем наказу Мінінфраструктури № 337 від 24.06.2021 р. та статті 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме на момент проведення перевірки в індивідуальній контрольній книжці водія відсутній відповідний запис або копія графіку змінності водіїв.

Відсутність належним чином оформленої індивідуальної контрольної книжки водія, або графіку змінності водіїв, знайшла своє відображення в акті від 01.12.2024 року № АР.

Водій транспортного засобу з актом проведення перевірки ознайомлений, жодних пояснень чи заперечень не надав, також, акт проведення перевірки водієм транспортного засобу було підписано.

24.12.2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанову № ПШ11500 про застосування до ТОВ «Гленкор-Юг» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. за порушення абзацу 3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеними постановами про застосування адміністративно-господарського штрафу, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (зі змінами, внесеними відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2021 року № 1047), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567), рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1 , сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Так, за змістом частини першої статті 218 Господарського кодексу України (далі ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтями 238, 239 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до частини першої статті 241 ГК України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

При цьому, для правильного вирішення справи по суті необхідним є дослідження нормативно-правового регулювання, яке визначає вимоги до осіб, які є учасниками правовідносин з перевезення.

Так, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про транспорт» № 232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Крім того, відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Положення Закону № 2344-ІІІ визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до пунктів 14, 15 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки суб`єкта господарювання перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Положеннями статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 18 Закону № 2344-III визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.03.2020 року по справі № 823/1199/17.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, як уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з п. 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340) це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Відповідно до п. 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 1.5 Положення № 340 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник).

Пунктом 6.3 Положення про робочий час передбачено, що водій, який керує транспортним засобом, що не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Як вбачається з інформації зафіксованої, під час проведення перевірки, на момент проведення перевірок водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали посадовим особам Укртрансбезпеки незаповнені індивідуальні контрольні книжки (останні записи зроблені водіями 24 вересня 2024 року та 27 вересня 2024 року).

Індивідуальна контрольна книжка водія повинна відповідати додатку 3 Положення про робочий час та вся інформація (ВСІ РЯДКИ) повинні бути заповнені на момент проведення рейдової перевірки.

Суд погоджується з доводами відповідача відносно того, що оскільки надані індивідуальні контрольні книжки не містили інформації про роботу та відпочинок водіїв з 24.09.2024 року по 01.12.2024 року та з 27.09.2024 року по 01.12.2024 року, що унеможливило перевірку посадовими особами Укртрансбезпеки дотримання водіями режиму праці та відпочинку, такі документи вважаються відсутніми.

Щодо доданих до позовної заяви копії індивідуальних контрольних книжок водіїв, суд звертає увагу, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.

Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.

У даному випадку, на місці події (зупинки) за наданими водієм транспортних засобів матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази).

Враховуючи вищезазначене, суд наголошує, що надання позивачем заповнених індивідуальних контрольних книжок водіїв, які були не заповнені саме під час проведення перевірки, жодним чином не спростовує виявленого факту порушення, оскільки, заповнені відомості щодо режиму праці та відпочинку водіїв мають бути безпосередньо у водіїв, під час здійснення перевезень та мають надаватись посадовим особам Укртрансбезпеки на вимогу під час перевірки.

Крім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2021 року у справі № 420/3371/21 встановлено наступне: « 50. Отже, позивачем подано до суду документи, які не було пред`явлено під час перевірки, внаслідок чого прийнято оскаржувану постанову від 08 лютого 2021 року № 237018. 51. Проте наведені документи не спростовують факт відсутності встановленого порушення, оскільки обов`язок пред`являти такі документи чітко встановлений статтею 49 Закону № 2344-III».

Абзацом 3 частини 1 Закону № 2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Щодо посилання позивача на положення абзацу 8 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд зазначає наступне.

Так, абзацом 8 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» зазначено наступне: за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за «порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Тобто, застосування адміністративно-господарського штрафу у за абзацом 8 наведеної статті Закону можливе у разі власне порушення водієм транспортного засобу режиму праці і відпочинку.

Проте, обставинами перевірки за актами №№ АР 090052, 089818 встановлено відсутність записів про роботу та відпочинок водіїв з 24.09.2024 року по 01.12.2024 року та з 27.09.2024 року по 01.12.2024 року, що унеможливило перевірку посадовими особами Укртрансбезпеки дотримання водіями режиму праці та відпочинку.

Саме у зв`язку з відсутністю записів у індивідуальних контрольних книжках водіїв, у посадових осіб Укртрансбезпеки була відсутня можливість перевірити дотримання режиму праці та відпочинку водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим, положення абзацу 8 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані у зазначених обставинах.

Отже, суд приходить до висновку, що посадові особи Укртрансбезпеки діяли у відповідності до Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваних постанов.

Суд зазначає, що Державна служба України з безпеки на транспорті реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека, відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює застосування адміністративно-господарських штрафів до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Підставою для реалізації Укртрансбезпекою своїх повноважень є порушення Позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Слід зазначити, що сплата адміністративно-господарських штрафів здійснюється до Державного бюджету, крім 50 відсотків адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - сімнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, що зараховуються до державного дорожнього фонду, створеного у складі спеціального фонду Державного бюджету України.

У відповідності до статей 24-2, 29, Бюджетного кодексу України надходження від адміністративно господарських штрафів є одним із основних джерел формування державного дорожнього фонду, що створюється у складі спеціального фонду державного бюджету.

За таких обставин визначені адміністративно-господарські штрафи, не сплачені перевізником у встановлені чинним законодавством строки набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Несплата коштів ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування, метою якої є забезпечення ефективного функціонування та розвитку мережі автомобільних доріг загального користування, їх будівництво, реконструкції та ремонту.

Несплата позивачем вказаних коштів призводить до їх ненадходження до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави.

З урахуванням досліджених судом письмових доказів у справі, встановлених фактичних обставин цієї справи та відповідних їм правовідносин, суд дійшов висновку, що оскаржені постанови Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про накладення штрафів на товариства з обмеженою відповідальністю «Гленкор-Юг» відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийнята на підставі, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак не порушує права та законні інтереси позивача.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Гленкор-Юг» про визнання протиправними та скасування постанов не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 90, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Гленкор-Юг» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про скасування постанов відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гленкор-Юг» (проспект Гагаріна, буд. 4, кв. 8, м. Одеса, 65044, ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135, ).

Відповідач: Відділ Державного нагляду (контролю) в Одеській області (вул. Успенська, буд. 4, м. Одеса, 65104).

Суддя С.О. Cтефанов

.