Справа № 990/98/25
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 березня 2025 року

м. Київ

справа №990/98/25

адміністративне провадження №П/990/98/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Чиркіна С.М., Шарапи В.М., Бевзенка В.М., Кравчука В.М.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання нечинними, протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

20 березня 2025 року через систему «Електронний суд» адвокат Бірюков Андрій Олександрович звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Суд) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), у якому просить:

- визнати нечинним, протиправним та скасувати рішення ВРП від 18 лютого 2025 року №267/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України» повністю;

- визнати нечинною, протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 03 грудня 2024 №3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку» повністю;

- визнати нечинною, протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 04 березня 2025 року №382/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку» повністю;

- зобов`язати ВРП розглянути заяву про відставку ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2025 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Чиркін С.М., Шарапа В.М., Бевзенко В.М., Кравчук В.М.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, Суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суддя після одержання позовної заяви, зокрема, з`ясовує чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, ВРП.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП передбачені статтею 266 КАС України.

За змістом частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Предметом оскарження в межах заявленого позову є, окрім іншого, ухвала ВРП від 03 грудня 2024 №3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку».

Отже, з огляду на те, що оскаржувана ухвала ВРП прийнята 03 грудня 2024, останнім днем на подання позову з вимогою про визнання її протиправною та скасування було 02 січня 2025 року.

Проте, до суду із позовною заявою та означеного вимогою позивач звернувся лише 20 березня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Так, у позовній заяві позивач заявляє клопотання, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити йому зазначений строк.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що з 18 грудня 2024 року є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на підтвердження чого надає відповідну довідку. Вважає, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації до Збройних Сил України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби, а саме: обмеженням доступу до правової допомоги; виконанням обов`язків служби: фактором часу; повагою до особливого статусу військовослужбовців; обов`язком держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя. Крім того, вказує, що підготовка позовної заяви потребувала ретельного вивчення матеріалів, що без правничої допомоги адвоката було фактично неможливим.

На переконання позивача, вказані ним причини були істотними перешкодами та труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до адміністративного суду із вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 №3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку».

Оцінюючи вказані у клопотанні про поновлення строку звернення до суду доводи позивача, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року у справі №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Верховний Суд у своїй постанові від 08 вересня 2022 року по справі №990/84/22 вказав на те, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Разом з тим, ухвала ВРП від 03 грудня 2024 року №3500/0/15-24 оприлюднена на офіційному веб-сайті ВРП і доступ до такої інформації є вільним, у зв`язку з чим позивач мав можливість ознайомитись зі змістом спірної в цій справі ухвали ВРП з моменту її оприлюднення на офіційному сайті цього державного органу.

Зі змісту клопотання про поновлення строку звернення до суду можна зрозуміти, що позивач не заперечує свою обізнаність із ухвалою від 03 грудня 2024 року №3500/0/15-24 саме з моменту її оприлюднення на офіційному сайті ВРП.

Обставини ж, які перешкоджали своєчасному зверненню до адміністративного суду із позовом про оскарження такого рішення ВРП, позивач пов`язує саме із проходженням ним військової служби з 18 грудня 2024 року. Тобто, доводи позивача, наведені ним в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, зводяться до того, що військова служба як така ускладнила для нього можливість своєчасної реалізації права звернення до суду.

Однак, у матеріалах позовної заяви відсутні посилання на підтверджені доказами конкретні, реальні, непереборні і об`єктивно нездоланні фактори та причини, які б свідчили про те, що саме проходження військової служби, зокрема місце такої служби, характер виконуваних обов`язків і їх обсяг, безпосереднє перебування у зоні активних бойових дій, вибуття з пункту постійної дислокації військової частини тощо, дійсно завадило позивачу вчасно звернутися до суду у встановлений процесуальним законом строк у будь-який зручний для нього спосіб, у тому числі засобами дистанційного зв`язку, та/або обмежувало доступ до правової допомоги.

До того ж, позивач не вказує й на обставини, які б унеможливлювали реалізацію ним права на звернення до суду із вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року №3500/0/15-24 до моменту призову його на військову службу, тобто до 18 грудня 2024 року. При цьому Суд враховує, що з 03 грудня 2024 року (моменту оприлюднення ухвали №3500/0/15-24 на офіційному веб-сайті ВРП) ОСОБА_1 мав достатньо часу (до 18 грудня 2024 року) щоб звернутись до суду з цим позовом в межах тридцятиденного строку.

Отже, позивач у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду у цій справі не зазначає об`єктивних причин, які дійсно унеможливлювали подання позовної заяви у визначений законом строк.

З огляду на викладене, Суд не вбачає підстав для визнання наведених ОСОБА_1 причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Окрім того, згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника (частина шоста статті 160 КАС України).

Однак, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету як в позивача, його представника, так і у відповідача позовна заява не містить.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).

Таким чином, вказану вище позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення вказаного недоліку позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку та доказів поважності причин його пропуску, а також уточненої позовної заяви із приведенням її у відповідність до вимог пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України, у якій зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в позивача, його представника та відповідача.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256, 266 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання нечинними, протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

2. Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Суду:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку щодо звернення із вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 №3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку» та доказів поважності причин його пропуску;

- уточненої позовної заяви із приведенням її у відповідність до вимог пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України, у якій зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в позивача, його представника та відповідача.

3. Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовну заяву буде повернуто.

4. Направити позивачу копію ухвали про залишення позовної заяви без руху для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко

С.М. Чиркін

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду