Справа № 120/796/25
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

24 березня 2025 р. Справа № 120/796/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представниці позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлене протоколом № 20 від 04 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Ухвалою суду 27 січня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

20 березня 2025 року представницею позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що предметом оскарження у цій справі виступає рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 20 від 04 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з вихованням двох дітей з інвалідністю віком до 18 років. При цьому позивач вказану відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає незаконною і такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому оскаржив її в судовому порядку.

Як зазначає представниця позивача далі, відповідачем проведено необґрунтований та упереджений розгляд заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, який призвів до хибного висновку про відсутність у позивача права на відстрочку. При цьому, на думку представника позивача, таке рішення прямо суперечить наявним у нього законним підставам для відстрочки та може слугувати підставою для призову його на військову службу.

Окремо представниця позивача звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вживаються заходи щодо мобілізації ОСОБА_1 , зокрема одразу після відкриття провадження у цій справі у військово-обліковому документі в електронній формі ОСОБА_1 , сформованому у застосунку "Резерв+", відображається інформація про порушення ним правил військового обліку.

З метою виявлення причини внесення інформації в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо порушення ОСОБА_1 правил військового обліку його адвокатом було направлено адвокатський запит від 30 січня 2025 року № 30/01 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте через систематичне ігнорування відповідачем своїх обов`язків щодо належного реагування на адвокатські запити виникла необхідність у поданні скарги до вищого органу щодо ненадання відповідачем відповіді на вищезгаданий адвокатський запит в установлений законодавством строк.

12 березня 2025 року на електронну пошту представника позивача надійшла відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_3 на скаргу, у якій зазначено, що документи щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Відтак, на переконання представниці позивача, внесення інформації щодо ОСОБА_1 до відповідного реєстру саме після відкриття провадження у справі, а також відсутність у відповідача будь-яких підтвердних документів щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення правил військового обліку викликає обґрунтовані сумніви щодо правомірності таких дій та наштовхує на висновок про штучне створення умов, за яких позивача можуть мобілізувати.

Окрім того, представниця позивача вказує на те, що у разі, якщо ОСОБА_1 буде призвано на військову службу під час мобілізації останній набуде статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку після встановлення судом наявності такого права, адже відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації можуть оформити лише військовозобов`язані.

Відтак у разі задоволення даного позову рішення суду неможливо буде виконати, що виключає доцільність існування такого спору, оскільки суд буде позбавлений можливості надати ефективний захист порушеному праву позивача

За наведених обставин представниця позивача вважає, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, а також заборони відповідачу звертатися до правоохоронних органів із вимогами щодо розшуку, затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведеної норми суд вирішив розгляд заяви про забезпечення позову здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд зважає на таке.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 КАС України.

Так, частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

В свою чергу, частиною 1 статті 151 КАС України передбачено види забезпечення позову, серед яких: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову; заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав та законних інтересів позивачів (фізичних та юридичних осіб) в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, виконання майбутнього рішення суду або/та ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що передумовою звернення до суду із заявою про забезпечення позову слугувала відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації.

Суд враховує, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону України "Про оборону України" громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Частиною 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який триває і дотепер.

Отже, виконання громадянами України, придатними до військової служби, в період дії воєнного стану свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни як і дії відповідних державних органів щодо забезпечення виконання відповідних завдань, урегульовано законом, а тому за загальним правилом не вважається безпідставними.

У той же час, як на вагому обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову представниця позивача посилається на те, що рішення відповідача про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на її переконання, є протиправним.

Однак слід зауважити, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки встановлення ознак його протиправності є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які, на думку заявника, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких вони поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є вкрай вагомими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі, оскільки, як вже наголошувалося вище, такі обставини підлягають встановленню та доведенню в процесі розгляду справи по суті.

Також як на іншу ключову обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявниця посилається на те, призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації ускладнить та унеможливить виконання рішення суду у даній справі, оскільки позивач не зможе реалізувати своє право на відстрочку від призову під час мобілізації.

Водночас такі доводи не можуть вважатися достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі передбачають можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях.

Крім того, представницею позивача не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач вживає заходи, що спрямовані на мобілізацію позивача (вручення повістки, мобілізаційного розпорядження тощо), що додатково свідчить про необґрунтований та передчасний характер поданої заяви.

Також необхідно зазначити, що право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначено статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та реалізовується в затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Зокрема, пунктом 63 згаданого Порядку передбачено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

З наведених положень висновується, що сам факт прийняття комісією рішення про відмову в наданні відстрочки сам по собі не зумовлює призову особи на військову службу під час мобілізації на особливий період і цьому обов`язково передує направлення військовозобов`язаного на медичний огляд для визначення ступеню його придатності до військової служби.

Проте доказів направлення позивача на медичний огляд до військово-лікарської комісії подані матеріали не містять.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Як згадувалося судом вище, предметом оскарження у цій справі виступає рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлене протоколом № 20 від 04 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому у заяві про забезпечення позову представниця позивача просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 звертатися до правоохоронних органів із вимогами щодо розшуку, затримання та доставлення позивача до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

На переконання суду, згадувані вище заходи забезпечення, на вжитті яких наполягає представниця позивача, є неспівмірними із заявленими позовними вимогами у цій справі.

Отже, судом не встановлено достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити незворотні зміни у правовому становищі позивача, а ймовірність існування ризику, у зв`язку з яким і мали б, на його думку, вживатися заходи забезпечення позову, не підтверджується належними й допустимими доказами.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович