Справа № 440/11172/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 р.Справа № 440/11172/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024, (головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький, повний текст складено 03.12.24 року) по справі № 440/11172/24

за позовом Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628

до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області , Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів

про визнання протиправним та скасування рішення, припису, відповіді,

ВСТАНОВИВ:

Полтавське комунальне автотранспортне підприємство 1628 (далі - позивач) у вересні 2024 р. звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати:

- рішення про застосування адміністративно - господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення № 8 від 21.02.2022, винесене Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області;

- припис Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 03 від 21.02.2022 про виконання законних вимог щодо порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 позов залишено без руху, зокрема, з підстав пропуску строку звернення до суду, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

04.10.2024 позивач подав уточнений позов зі збільшеним розміром позовних вимог, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

рішення про застосування адміністративно - господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення № 8 від 21.02.2022, винесене Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області;

припис № 03 від 21.02.2022 про виконання законних вимог щодо порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, винесене Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області;

відповідь № 15.2.2-4/15966 від 01.08.2024, надану Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба).

Крім того, у позові підприємство заявило клопотання про поновлення строку звернення до суду за оскарженням рішення та припису від 21.02.2022, в обґрунтування якого зазначило, що з часу прийняття оскаржуваних рішення та припису у підприємства неодноразово змінювалось керівництво, як наслідок, поточний керівник не знав та не міг знати про їх існування.

Про існування оскаржуваних рішення та припису поточний керівник підприємства дізнався лише в липні 2024 р. під час перевірки органом Держпродспоживслужби стану виконання припису.

В подальшому, позивач звернувся до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів із скаргою на рішення та припис, за наслідками розгляду якої останній листом від 03.09.2024 відмовив у її задоволенні. Саме після здійснення процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Також судом зазначено, що питання про поновлення строку звернення до суду буде вирішено в судовому засіданні.

21.10.2024 Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області подало заяву про залишення позову без розгляду з огляду на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви зазначило, що позивач був обізнаний про існування спірних рішень ще навесні 2022 р., про що свідчить добровільна сплата штрафу підприємством у квітні 2022 р. на підставі рішення про застосування штрафних санкцій та його листування з органом Держпродспоживслужби у березні 2022 р. щодо обставин невиконання вимог припису.

Натомість, з позовом про скасування рішення та припису від 21.02.2022 Полтавське комунальне автотранспортне підприємство 1628 звернулось лише у вересні 2024 р., тобто поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

25.11.2024 позивач, на виконання вимог ухвали суду, подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що строк він відліковував після завершення процедури адміністративного оскарження спірних рішень, а саме з 03.09.2024.

Просив врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1512/22 щодо обов`язку судів уникати як надмірного формалізму так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 визнано неповажними підстави, вказані представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом від 25.11.2024.

Клопотання Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про залишення без розгляду позову у справі № 440/11172/24 задоволено частково.

Залишено без розгляду позов Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративно - господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення № 8 від 21.02.2022, винесеного Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області; про визнання протиправним та скасування припису № 03 від 21.02.2022 про виконання законних вимог щодо порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, винесеного Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області.

У задоволенні клопотання Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про залишення без розгляду позову у справі № 440/11172/24 в іншій частині відмовлено.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду в частині залишення позову без розгляду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне встановлення судом обставин справи, що призвело до помилкового висновку, просив її в цій частині скасувати, визнати поважними підстави пропуску строку на звернення до суду з позовом про скасування рішення та припису від 21.02.2022 та поновити такий строк.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що про існування спірних рішення та припису позивачу стало відомо лише у липні 2024 р. під час перевірки органом Держпродспоживслужби виконання вимог припису.

В свою чергу матеріали позапланової перевірки, судове оскарження її наслідків, які враховані судом першої інстанції лише підтверджують обізнаність позивача про існування рішення та припису у 2024 р. Листування позивача з відповідачем в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації» також мало місце у липні-серпні 2024 р.

Звертає увагу, що в період з лютого 2022 р. до липня 2024 р. на підприємстві неодноразово змінювалось керівництво, як наслідок поточного керівника не повідомлено про існування рішення та припису від 21.02.2022.

Зауважує, що колишній керівник Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 , на час прийняття рішення та припису дійсно був обізнаний про їх наявність, передав їх для аналізу до юридичного відділу підприємства. Разом з тим, через військову агресію РФ проти України відповідальна особа виїхала за межі України, не повернувши відповідні документи та їх було втрачено. Наступному керівнику інформація про прийняття відносно підприємства припису і рішення не передавалась.

Щодо сплати штрафу на виконання рішення від 21.02.2022, вказує, що вищенаведена особа вважала за необхідне здійснити його сплату оскільки вважала, що такі дії нівелюють будь-які наступні негативні наслідки для підприємства.

Дізнавшись про існування оскаржуваних рішень, позивач подав скаргу до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, за наслідками розгляду якої останній листом від 03.09.2024 відмовив у її задоволенні. Саме після здійснення процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Наведені обставини, на думку апелянта, можуть бути визнані поважними підставами пропуску строку звернення до суду.

Просить врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1512/22 щодо обов`язку судів уникати як надмірного формалізму так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Суд також зауважив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків, зокрема, стосовно звернення до суду з позовами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції мав надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень щодо винесення спірних рішень та припису, правомірності прийняття таких актів, проте висновки по вказаним питанням відсутні в судовому рішенні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя Кононенко З.О., судді: Калиновський В.А., Мінаєва О.М.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 та 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 по справі № 440/11172/24 та призначено розгляд справи у відкрите судове засідання.

Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - відповідачі) надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зазначають, що підприємство у 2022 р. добровільно сплатило штраф за рішенням про застосування адміністративно - господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення № 8 від 21.02.2022 та повідомило орган Держпродспоживслужби про те, що вимоги припису від 21.02.2022 будуть виконані після воєнного стану, що свідчить про обізнаність позивача із спірними рішеннями ще у 2022 р., тоді як до суду звернувся лише у 2024 р., тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.

Вважають вірними висновки суду першої інстанції, що в даному випадку строк звернення до суду з позовом пропущений позивачем за відсутності поважних підстав такого пропуску.

Розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 № 02-01/288 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 440/11172/24 у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя № 248/0/15-25 від 13.02.2025 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку".

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Русанова В.Б., судді - Мельнікова Л.В., Бегунц А.О.

Розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 № 02-01/619 призначено повторний автоматизований розподіл справи №440/11172/24 у зв`язку з припиненням повноважень судді Другого апеляційного адміністративного суду Мельнікової Л.В. з 20 лютого 2025 року у зв`язку із смертю та відповідно до статті 123, 125 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Русанова В.Б., судді - Присяжнюк О.В., Бегунц А.О.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2025 адміністративну справу прийнято до провадження.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України та поважних підстав такого пропуску ним не зазначено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, ч. 1 ст. 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно ч. 1 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Подібні правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.11.2024 у справі № 260/8700/23.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2024 позивач звернувся до суду з вимогами щодо оскарження рішення про застосування адміністративно - господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення № 8 від 21.02.2022 та припису № 03 від 21.02.2022.

Як у заявах про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі позивач вказує, що про існування спірних рішення та припису від 21.02.2022 дізнався лише в липні 2024 р. під час проведення перевірки. З 2022 р. на підприємстві неодноразово змінювалось керівництво, колишнім керівником були втрачені документи, також просив врахувати, що оскаржувані рішення прийняті 21.02.2022, а 24.02.2022 розпочалася збройна агресія російської федерації проти України, у зв`язку з чим було введено воєнний стан. В подальшому позивач скористався процедурою досудового врегулювання спору, проте отримавши відмову у скасуванні рішення та припису звернувся до суду з цим позовом.

За наведених обставин, вважає, що ним пропущено шестимісячний строк звернення до суду з поважних причин.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 02.12.2021 у справі № 640/20314/20 досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.

Судом встановлено, що 21.02.2022 Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області направило позивачу засобами поштового зв`язку рішення № 08 від 21.02.2022 «Про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення» та припис № 03 від 21.02.2022 «Про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін» (т. 1 а.с. 159).

Позивачем визнається, що колишній керівник ОСОБА_2 отримав вищевказані документи, передав їх до юридичного відділу для аналізу та визначення шляхів щодо подальшого оскарження, а також повідомив 03.03.2022 Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, щодо вчинення дій по сплаті до державного бюджету штрафу у сумі 37 980,36 грн. у встановлений термін, та стосовно питання усунення порушень вимог чинного законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - виправить всі недоліки після закінчення військового стану в країні (т. 1 а.с. 238).

Вказані обставини свідчать, що у березні 2022 р. позивачу було відомо про існування спірних рішення та припису.

Крім того, 18.04.2022 позивач добровільно сплатив штраф згідно рішення № 08 від 21.02.2022, що підтверджується платіжним дорученням № 560 від 18.04.2022 (т. 1 а.с. 100), що також підтверджує обізнаність підприємства про оскаржуване рішення від 21.02.2022.

Доводи апелянта про те, що за керівництва ОСОБА_2 рішення та припис були втрачені, в подальшому на підприємстві неодноразово змінювалось керівництво, як наслідок поточного керівника не повідомлено про існування рішення та припису від 21.02.2022 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана обставина є суто суб`єктивною причиною і не пов`язана з непереборними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду.

Колегія суддів зауважує, що неналежна організація процесу із звернення до суду з позовом за оскарженням актів індивідуальної дії з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання позову є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальності за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Отже, втрата документів ОСОБА_2 , не повідомлення про їх існування наступного керівника та подальша зміна керівництва підприємства жодним чином не спростовують факт того, що підприємству було відомо про наявність оскаржуваних рішень у березні 2022 р.

Доводи скаржника про врахування судом першої інстанції матеріалів позапланової перевірки, судового оскарження її наслідків, листування позивача з відповідачем в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації», що мали місце у липні-серпні 2024 р. та протилежні висновки про обізнаність позивача з оскаржуваними актами у березні 2022 р. колегія суддів вважає помилковими, оскільки судом першої інстанції, в якості належних доказів обізнаності позивача про існування оскаржуваних рішень у березні 2022 р. враховані лист підприємства від 03.03.2022 та платіжне доручення від 18.04.2022 .

Щодо доводів апеляційної скарги про оскарження спірних рішення та припису в адміністративному порядку колегія суддів зазначає, що такі дії не змінюють моменту з якого позивач дізнався та повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчать лише про час, коли останній почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, тому досудове врегулювання спору не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1512/22 в частині необхідності врахування судами дії воєнного стану, запровадженого на території України під час вирішення питання щодо дотримання позивачами строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» не є поважною причиною для безумовного поновлення процесуальних строків.

Верховний Суд неодноразово в своїх постановах, зокрема, у постанові від 12.09.2024 у справі № 140/26462/23, від 30.01.2025 у справі № 320/26833/23 звертав увагу, що після затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, будь-яких змін в аспекті перебігу процесуальних строків на звернення до суду, та їх обчислення до КАС України не вносилось.

Введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Колегія суддів зазначає, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Колегія суддів враховує, що введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, юридичних осіб. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Позивачем визнається та підтверджується доказами по справі, що під час воєнного стану підприємством сплачено штраф та направлено на адресу відповідача лист із поясненнями щодо вчинення дій по усуненню виявлених порушень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не заперечує, що обставини введення в Україні воєнного стану могли ускладнити дотримання строку на подачу позовної заяви, втім зазначені доводи скаржника не підтверджені жодними доказами.

Позивач не навів обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та перешкоджали поданню цього позову в межах визначених законодавством строків, а також не подав доказів, що підтверджують ці обставини.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1512/22 в частині того, що встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, № 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду в розрізі наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень ч. 2 ст. 122 КАС України, колегія суддів зазначає, що встановлений КАС України шестимісячний строк не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, при цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами та метою звернення до суду.

Зрештою оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності.

Доводи апелянта щодо не надання судом першої інстанції оцінки діям суб`єкта владних повноважень щодо винесення спірних рішень та припису, правомірності прийняття таких актів колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені питання мають вирішуватись судом під час вирішення справи по суті спору, тоді як за наслідками розгляду цієї справи судом першої інстанції позов в частині оскарження рішення та припису від 21.02.2022 залишено без розгляду.

Водночас, колегія суддів наголошує, що ст. 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 ч. 5 цієї статті).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.90 КАС України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, дотримання строку звернення з позовом, є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності позову. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі позовних заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.08.2021 у справі № 500/955/19.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення у встановлений законом строк, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 по справі № 440/11172/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 24.03.2025 року