Справа № 640/768/22
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/768/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мольфар Еко» про накладення арешту на кошти та інші цінності,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у м. Києві (далі - позивач, ГУ ДПС у м. Києві) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мольфар Еко» (далі - відповідач, ТОВ «Мольфар Еко»), з вимогою накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Мольфар Еко», що знаходяться в банку на суму податкового боргу в розмірі 107735,11 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2022 позовну залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2022 відкрито провадження у справі після усунення недоліків позовної заяви, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до інтегрованої картки платника податків, ТОВ «Мольфар Еко» на момент звернення до суду має заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість у розмірі 48713,11 грн та з податку на прибуток у розмірі 59022,00 грн, при цьому у такого платника податків відсутнє майно, а відповідно є підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, на підставах передбачених п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Вказані обставини зумовили звернення до суду із цим позовом.

На виконання приписів пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» адміністративну справу № 640/768/22 передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 справу прийнято до провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала про прийняття справи до провадження направлена листом від 24 січня 2025 року № 640/768/22/185/25 на адресу відповідача (м. Київ, вул. Констянтинівська, буд. 2-А, офіс 400). Поштове відправлення вручено за довіреністю.

Таким чином, судом вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та можливість надання відзиву на позовну заяву.

Станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду від відповідача не надходило.

Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мольфар Еко» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із присвоєнням ідентифікаційного номеру 40939616, місцезнаходження: 04071, місто Київ, вулиця Констянтинівська, будинок 2А, офіс 400.

Позивачем до позовної заяви додано Детальний розрахунок податкового боргу ТОВ «Мольфар Еко» , згідно з яким, сума податкового боргу з податку на додану вартість складає 48713,11 грн, яка виникла на підставі:

- податкової декларації № від 20.05.2021 на суму 13081,11 грн;

- податкової декларації № від 20.08.2021 на суму 28518,00 грн;

- податкової декларації № від 20.09.2021 на суму 7114,00 грн.

Згідно з карткою особового рахунку відповідача станом на 30.11.2021 за позивачем рахується податкова заборгованість (недоїмка) з ПДВ у сумі 48713,11 грн.

Також до позовної заяви додано Детальний розрахунок податкового боргу ТОВ «Мольфар Еко» , з податку на прибуток підприємств, згідно з яким сума боргу складає 59022,00 грн (в розрахунку помилково зазначено 590022,00 грн), яка виникла на підставі податкової декларації № 933521867 від 02.03.2020 на суму 17082,00 грн та податкової декларації № від 01.03.2021 на суму 41940,00 грн.

Згідно з карткою особового рахунку відповідача станом на 31.03.2021 за позивачем рахується податкова заборгованість (недоїмка) з податку на прибуток у сумі 59022,00 грн.

Загальна сума податкового боргу складає 107735,11 грн.

Головним управлінням ДПС у Київській області відповідачу направлялась податкова вимога форми «Ю» від 03.04.2020 № 23252-10 щодо сплати податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями у сумі 31263,11 грн, станом на 02.04.2020.

Ухвалою суду від 23.01.2025 у відповідача витребувано інформацію про наявність податкового боргу на даний час та всі документи, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішень, вчиненні дій, з приводу яких подано позов.

На виконання вказаної ухвали суду позивачем надано Інформація про розмір та структуру податкового боргу, який підлягає стягненню у справі (ТОВ «МОЛЬФАР ЕКО»), станом на 31.01.2025, а також, зокрема, інтегровану картку з податку на додану вартість щодо відповідача станом цю ж дату.

Доказів наявності податкового боргу на даний час щодо податку на прибуток підприємств не надано.

Разом з тим повідомлено, що всі документи, які були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішень, вчиненні дій, з приводу яких подано позов, наявні в матеріалах справи № 640/768/22.

З інформації про розмір та структуру податкового боргу, який підлягає стягненню у справі, станом на 31.01.2025, а також з інтегрованої картки з податку на додану вартість щодо відповідача станом на 31.01.2025 вбачається, що у відповідача наявний податковий борг з податку на додану вартість у сумі 18629,68 грн.

Позивач вказує, що у відповідача відсутнє майно, яке може бути джерелом погашення боргу, тому звертається до суду із цим позовом про накладення арешту та кошти та інші цінності, що знаходяться у банках.

Позивач просить накласти арешт на кошти та інші цінності ТОВ «Мольфар Еко» (), що знаходяться в банку на суму податкового боргу у розмірі 107735,11 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

У відповідності до припису норми п.п. 14.1.137 п. 14.1 ст. 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами пп. 19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно п.п. 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, емітенті електронних грошей, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п. 88.2. ст. 88 ПК України).

Згідно п.п. 89.1.1 - 89.1.3 п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

У відповідності до п. 89.2 ст. 89 ПК України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Згідно п. 89.3. ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

У відповідності до п. 94.1. ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

За правилами пункту 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки); нерезидент розпочинає та/або здійснює господарську діяльність через постійне представництво на території України без взяття на податковий облік, що підтверджується актом перевірки.

Відповідно до п. 94.4 ст. 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду (абз. 2 п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України).

Суд зазначає, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Положення статті 94 ПК України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість приписи статті 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Податковим кодексом України передбачені також інші випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94, зокрема такі випадки визначено п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Норма п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених п. 94.2 ст. 94 ПК України, за наявності умов, встановлених п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 та п. 94.2 ст. 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Предметом позову є накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках, тобто накладення арешту у відповідності до п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Щодо наявності у відповідача податкового боргу, суд зауважує, що на момент подачі позову за відповідачем, як вже зазначалось, рахувався податковий борг у сумі 107735,11 грн, зокрема, з податку на додану вартість 48713,11 грн, з податку на прибуток - 59022,00 грн, що в загальній сумі складає 107735,11 грн.

Разом з тим, станом на 31.01.2025, за даними позивача, податковий борг з податку на додану вартість складає 18629,68 грн.

Доказів наявності податкового боргу на даний час щодо податку на прибуток підприємств не надано.

Позивач просить накласти арешт на кошти та інші цінності ТОВ «Мольфар Еко», що знаходяться в банку на суму податкового боргу у розмірі 107735,11 грн.

Відтак, сума податкового боргу з ПДВ, зокрема, наразі є меншою, а ніж вказує позивач у позові та просить накласти арешт на такі кошти.

Відомостей про наявність податкового боргу за відповідачем саме у сумі 107735,11 грн позивачем не надано.

Суд вказує, що сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в контролюючого органу на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2020 року у справі № 826/8691/16, від 24 квітня 2020 року у справі № 802/2067/15-а, від 30 квітня 2020 року у справі № 813/3003/14, від 14 травня 2020 року у справі № 820/5660/16, від 30 травня 2022 року у справі № 825/2335/18, від 18 жовтня 2022 року у справі № 380/9147/21.

Водночас, як вже зазначалося, підставами для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках, є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Обґрунтовуючи відсутність майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, позивач долучає інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Проте, вищенаведені документи сформовані станом на 02.11.2021, відповідно містять не актуальні дані, а отже вони, враховуючи статтю 75 КАС України, не можуть вважатися достовірними, оскільки на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи відсутність майна у відповідача в 2025 році.

Водночас, будь-яких інших доказів щодо відсутності у ТОВ «Мольфар Еко» майна (нерухомого та рухомого), що може бути джерелом погашення податкового боргу, на момент розгляду справи, позивачем не представлено.

На необхідності пошуку всього майна наголосив Верховний Суд у постанові 30.05.2022 у справі № 825/2335/18, у якій дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках, зазначаючи таке: «З наданих позивачем доказів судами з`ясовано, що за ТОВ «Легіон Промбуд» не зареєстровано право власності на нерухоме майно, транспортні засоби та сільськогосподарську техніку (самохідні машини та механізми), однак не встановлено відсутності іншого нерухомого майна, відмінного від транспортних засобів та сільськогосподарської техніки, або іншого майна, що перебуває у користуванні відповідача на підставі іншого речового права, на яке може бути накладено адміністративний арешт та яке може бути джерелом погашення податкового боргу.».

Окрім цього, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.06.2022 у справі № 825/1994/18: «У справі, що розглядається, контролюючим органом не було надано та не було доведено належними та допустимими доказами судам першої та апеляційної інстанції відсутності у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу. Зокрема, як обґрунтовано зазначили суди попередніх інстанцій, контролюючим органом не було досліджено питання наявності чи відсутності іншого майна у відповідача, відмінного від земельних ділянок, нерухомого майна та транспортних засобів (різного роду устаткування, обладнання тощо).

Враховуючи, що позивачем не доведено наявності обставин, за яких судом може бути прийнято рішення про накладення арешту на кошти та інші цінності Приватного підприємства «Інтерпродторг», що знаходяться в банку, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність законодавчих підстав для задоволення позовних вимог в частині накладення арешту на кошти та інші цінності Приватного підприємства «Інтерпродторг» на суму 379090,08 грн., що знаходяться на відкритих рахунках у банках.».

За таких обставин суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено необхідність у накладенні арешту на кошти для виконання зобов`язань відповідача щодо погашення податкового боргу в сумі 107735,11 грн, окрім того, позивач не надав доказів, що ним було здійснено пошук всього майна (нерухомого та рухомого) відповідача та його балансова вартість є меншою суми податкового боргу, а тому вимоги позивача щодо арешту на кошти та інші цінності ТОВ «Мольфар Еко», що знаходяться у банках, є передчасними та не обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Позивач до суду з даним позовом звернувся 05.01.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2022 Головному управлінню ДПС у м. Києві відстрочено сплату судового збору до дня ухвалення судового рішення у справі.

Разом з тим, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2022 суму судового збору, яку необхідно було сплатити позивачу при подачі позову, визначено у розмірі 2270,00 грн.

Між тим суд вказує, що відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Вказана норма набрала чинності 25.11.2022.

Зазначена норма містить вичерпний перелік випадків, за яких центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, податковий орган наразі звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях лише в частині стягнення сум податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 06.03.2023 у справі № 640/4970/22.

Проте, на момент подачі позовної заяви позивач не був звільнений від сплати судового збору і в частині стягнення сум податкового боргу.

Водночас, предметом судового розгляду в цій справі є, зокрема, накладення арешту на кошти на рахунках відповідача.

Зважаючи на зазначене, судовий збір у розмірі 2270,00 грн підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 139, 194, 205, 242-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління ДПС у м. Києві (, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мольфар Еко» (, місцезнаходження: 004071, місто Київ, вулиця Констянтинівська, будинок 2А, офіс 400) про накладення арешту на кошти та інші цінності - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп) (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106; призначення платежу - 101______; Судовий збір, стягнутий з ___________(ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується судовий збір) на користь держави, за рішенням №_/_/__(номер рішення про стягнення судового збору).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.03.2025.

Суддя О.М. Качанок