Справа № 320/30209/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року справа №320/30209/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві щодо не виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 01.04.2023 протиправними;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.04.2023 по 01.09.2023, з урахуванням розміру та надбавок суддівської винагороди визначених статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- рішення в частині стягнення суддівської винагороди у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він Указом Президента №425/2016 від 29.09.2016 призначений на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області строком на п`ять років, з 24.10.2016 наказом голови Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області зарахований до відповідного штату суду. З 26.02.2022 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №4 мобілізований на військову службу до вказаної військової частини, де у період з 26.02.2022 по 09.07.2022 проходив військову службу, та у подальшому на підставі наказу №178 командира військової частини НОМЕР_2 переведений до військової частини, де продовжує нести військову службу.

На підставі рішення голови Верховного Суду від 17.10.2022 №484/0/149-22 його відряджено до Оболонського районного суду м. Києва з 18.10.2022.

З 18.10.2022 позивачу не проведено виплату середнього заробітку (суддівської винагороди), який гарантовано державою, і така невиплата продовжується з квітня 2023 року по вересень 2023 року.

На думку позивача, дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві по зупиненню виплати позивачу середнього заробітку є протиправними та суперечать положенням Конституції України, спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначено порядок нарахування та виплати суддівської винагороди суддям. Вказана позиція також підтверджується рішенням Ради Суддів України від 05.08.2022 №24, у якому зазначено, що оскільки будь-яких змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесено не було, то суддям, увільненим від виконання обов`язків з відправлення правосуддя у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, виплачується суддівська винагорода та передбачені законом доплати до посадового окладу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 відкрито спрощене провадження у справі №320/30209/23 без проведення судового засідання, витребувано докази у справі від сторін. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державну судову адміністрацію України, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

20.11.2023 на офіційну електронну адресу суду від третьої особи - Державної судової адміністрації України надійшло клопотання від 14.11.2024 №10-13990/23 про зупинення провадження у справі №320/30209/23 до набрання законної сили судовими рішеннями Верховного Суду у справах №340/5691/22 (провадження №К/990/24834/23) та №500/3844/22 (провадження №К/990/27181/23).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 у задоволенні клопотання третьої особи - Державної судової адміністрації України від 14.11.2023 №10-13990/23 про зупинення провадження у справі №320/30209/23, - відмовлено.

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві пояснень по суті позову до суду не надало.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Указом Президента України № 425/2016 від 29.09.2016 «Про призначення та звільнення суддів» відповідно до статті 127 та частини першої статті 128, пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України призначений на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області строком на п`ять років.

З 24.10.2016 наказом голови Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області зарахований до відповідного штату суду.

Згідно розпорядження голови Верховного Суду від 06.03.2022 №1/0/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області та визначено передати підсудність до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

На підставі рішення голови Верховного Суду від 17.10.2022 №484/0/149-22 відряджено ОСОБА_1 до Оболонського районного суду м. Києва з 18 жовтня 2022 року.

Таким чином, ОСОБА_1 є діючим суддею з 29.06.2016 та з 18.10.2022 відряджений до Оболонського районного суду м. Києва.

З матеріалів справи вбачається, що з 26.02.2022 на підставі наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №4 (по стройовій частині) відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», мобілізованої директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022року №32/321/501/13т у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, солдат запасу ОСОБА_1 , зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, встановлено відповідний посадовий оклад 2470 гривень на місяць, 1 тарифний розряд, на період дії воєнного стану виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% та щомісячну премію відповідно до особистого внеску в загальні результати служби.

Наказом №178 Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.07.2022, відповідно до пунктів 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », призначено - Офіцером відділу планування та координації застосування підрозділів розвідки управління розвідки штабу командування, ВОС - НОМЕР_5 , переведений до військової частини НОМЕР_2 , де продовжує нести службу.

Відтак, ОСОБА_1 будучи діючим суддею, мобілізований на військову службу до вказаної військової частини НОМЕР_1 з 26.02.2022, проходив військову службу спочатку у військовій частині НОМЕР_1 у період з 26.02.2022 по 09.07.2022, зазначеним вище Наказом №178 від 09.07.2022 призначений на вищу посаду у порядку просування по службі шпк «старший лейтенант» на «майор» та переведений відповідно до військової частини НОМЕР_2 .

Вказані обставини та факти відповідачем по справі не заперечуються.

Як зазначає позивач, підставою для звернення до суду з вказаним позовом стала невиплата відповідачем суддівської винагороди з 01.04.2023 по 01.09.2023.

ОСОБА_1 15.03.2023 звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві зі зверненням щодо підстав виплати суддівської винагороди.

У листі відповіді від 03.04.2023 №2м93-23-193/23 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, повідомило ОСОБА_1 про внесені в статтю 119 Кодексу законів про працю України змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі - Закон), яким виключено положення щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваними на строкову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу з призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняттям на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладання нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до фактичного звільнення та згідно листа Міністерства економіки України Прикінцевими та перехідними положеннями Закону не визначено особливостей застосування положень частини третьої статті 119 КЗпП, тому з дня набрання чинності Законом за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Законом на військову службу, слід зберігати лише місце роботи (посаду). Ураховуючи викладене, збереження роботодавцем заробітної плати працівникам, які були прийняті (призвані) на військову службу до дня набрання чинності Законом слід припинити.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів, з приводу чого суд зазначає таке.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (стаття 6 Конституції України).

Статтею 43 Конституції України серед іншого визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі також - Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини другої статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Визначені Конституцією України та спеціальним Законом гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема, в рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, а також від 04.12.2018 №11-р/2018.

Так, у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях також послідовно вказував, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, встановлена система гарантій незалежності суддів не є їх особистим привілеєм; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу.

Аналогічна правова позиція щодо забезпечення виплати суддівської винагороди висловлена Верховним Судом у постанові від 23.11.2023 у справі № 340/5033/22 та у постанові від 22.03.2024 у справі №280/1011/23.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, суддівська винагорода ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася з 01.04.2023 по 01.09.2023 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ.

Суд враховує, що 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ, яким у частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Тобто, у статтю 119 Кодексу законів про працю України внесено зміни у частині виключення норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.

Отже, середній заробіток як соціальна гарантія для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків перестав існувати в національному законодавстві.

Проте, суд зауважує, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що, в свою чергу, виключає можливість застосовування до правовідносин стосовно виплати суддівської винагороди будь-яких інших законів, у тому числі Кодексу законів про працю України та Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ.

За таких обставин, при наявності розбіжностей чи колізій між Законом України «Про судоустрій і статус суддів» і будь-яким іншим нормативним актом, навіть законом, в питанні виплати суддівської винагороди застосуванню підлягають норми саме Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які мають пріоритет.

Відповідно до частини другої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

З огляду на пункт 1 частини третьої статті135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 4 - 5 статті 135 Закону №1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина сьома статті 135 Закону №1402-VIII).

З огляду на частину дев`яту статті 135 Закону №1402-VIII, обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

При цьому, Законом №1402-VIII передбачено вичерпний перелік обмежень у виплаті суддівської винагороди, водночас перебування на військовій службі не є таким випадком.

Вирішуючи цей спір, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №990/4/2, які полягають у наступному.

Під час здійснення правосуддя існують випадки, коли за певних умов суддя не може здійснювати правосуддя. Такі випадки поділяються на дві категорії.

До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, при проведенні кваліфікаційного оцінювання та застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя.

Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, припинення роботи суду у зв`язку з військовими діями, стихійним лихом, нездійснення суддею правосуддя у разі ліквідації, реорганізації суду, перебуванням судді у відрядженні, тимчасова непрацездатність, перебування у різного роду відпустках (основна, додаткова, соціальна), у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає будь-яких обмежень у виплаті суддівської винагороди тим суддям, які проходять військову службу у зв`язку з мобілізацією, а тому така категорія суддів має право на отримання суддівської винагороди в повному розмірі, встановленому цим Законом.

Крім того, Рада суддів України у рішенні від 05.08.2022 №24 також звертала увагу розпорядників бюджетних коштів органів судової влади, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до Рішення Конституційного Суду України №11-р/2018. Отже, судді, які на даний час знаходяться в лавах Збройних сил України, мають всі законні підстави отримувати суддівську винагороду у повному обсязі.

З урахуванням конституційних гарантій незалежності суддів, пріоритетності норм Конституції України та Закону №1402-VIII над іншими нормами законодавства, зважаючи на те, що позивач не здійснює правосуддя внаслідок проходженням військової служби у Збройних Силах України, суд приходить до висновку, що з моменту набрання чинності Законом №2351-IX, яким внесені зміни до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в частині збереження за працівниками, прийнятими на військову службу за призовом під час мобілізації, лише місця роботи і посади, але без збереження середнього заробітку, суддям, увільненим від виконання обов`язків з відправлення правосуддя у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, суддівська винагорода має виплачуватися у повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною третьою статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на те, що суддя Музика О.М. в період з 01.04.2023 по 01.09.2023 не здійснював правосуддя внаслідок проходженням ним військової служби у Збройних Силах України, разом з тим виконує конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, беручи до уваги конституційні гарантії незалежності суддів, пріоритетності норм Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» над іншими нормами законодавства України, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає виплаті суддівська винагорода у повному обсязі.

Таким чином, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві безпідставно не нарахувало та не виплатило судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період 01.04.2023 по 01.09.2023, такі дії щодо невиплати суддівської винагороди суд вважає протиправними, останні не відповідають вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що частинами 1-4 статті 148 Закону №1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, серед інших, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 151 Закону №1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України підзвітна Вищій раді правосуддя у межах, визначених законом.

Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Відповідно до статті 154 Закону №1402-VIII територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно з пунктом 5 рішення Ради правосуддя України від 17.01.2019 №141/0/15-19 «Про затвердження Положення про Державну судову адміністрацію України», основними завданнями ДСА України є організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві є територіальним органом Державної судової адміністрації України, на який покладено обов`язок щодо організаційного та фінансового забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності суддів, у тому числі щодо виплати суддівської винагороди суддям місцевих судів та вказаний орган є розпорядником бюджетних коштів.

Враховуючи встановлені судом порушені права позивача щодо невиплати відповідачем суддівської винагороди у вказаному періоді, суд вважає необхідним захистити встановлене порушене право позивача та відновити останнє шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.04.2023 по 01.09.2023 з урахуванням розміру та надбавок суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 частини другої статті 77 КАС України).

Суд зазначає, що позивачем доведено протиправність дій відповідача по призупиненню виплати суддівської винагороди з 01.04.2023 по 01.09.2023, в свою чергу, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, не спростовано належними та достатніми доказами твердження позивача та не доведено правомірність своїх дій по застосуванню в даному спорі положень Закону №2352-IX.

Стосовно заявленого позивачем клопотання щодо звернення судового рішення в частині стягнення суддівської винагороди у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Відтак, зважаючи на те, що предмет судового розгляду в цій справі не стосується стягнення з відповідача на користь позивача конкретної суми недоплаченої суддівської винагороди, то відсутні правові підстави для допуску рішення суду до негайного виконання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 року у справі №816/301/16.

Таким чином, клопотання позивача щодо звернення судового рішення в частині стягнення суддівської винагороди у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання задоволенню не підлягає.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Виходячи з предмету позовних вимог позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову до суду за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», інших понесених витрат по справі позивачем до суду не заявлено, у зв`язку з чим за наслідками вирішення справи у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо понесених витрат по справі.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) щодо не виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) з 01.04.2023 протиправними.

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) суддівську винагороду за період з 01.04.2023 по 01.09.2023, з урахуванням розміру та надбавок суддівської винагороди визначених статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.