Справа № 420/19802/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за №78 від 26.03.2024 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди з розрахунку стажу роботи на посаді судді 30 років 10 місяців 26 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області визначити ОСОБА_1 стаж роботи на посаді судді - 38 років 4 місяці 28 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 86% суддівської винагороди працюючого судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 38 років 4 місяці 28 днів, починаючи з 27.12.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за рішенням Вищої ради правосуддя №1347/0/15-23 від 19.12.2023 року його було звільнено з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, та в подальшому відраховано зі штату суду 26.12.2023 року.

Після звільнення у відставку позивачу Головним управлінням Пенсійним фондом України в Запорізький області за рішенням №78 від 26.03.2024 року було протиправно призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 27.12.2023 року в розмірі 70% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 30 років 10 місяців 26 днів, замість 86% суддівської винагороди з розрахунку стажу роботи на посаді судді 38 років 4 місяці 28 днів.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року у справі №420/19802/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

18.07.2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив по справі (а.с. 26-47), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що під час прийняття рішення про переведення позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, враховуючи норми ст. 137 Закону №1402, до стажу роботи на посаді судді зараховані періоди роботи: з 01.02.1993 по 25.08.2016 - в Суворовському районному суді м. Херсона; з 26.08.2016 по 26.12.2023 - в Херсонському міському суді Херсонської області. При цьому, зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду навчання та проходження строкової військової служби не передбачено чинним законодавством. Крім того, враховуючи норми статті 137 Закону №1402, зарахувати до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посаді інструктора з оргроботи та правових питань виконкому Комсомольської районної ради народних депутатів міста Херсона підстав немає. До стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачу також не зараховано період роботи з 15.07.1985 по 03.09.1985 на посаді в.о. народного судді Шмідтівського райнарсуду Магаданського відділу юстиції та з 05.03.1986 по 04.04.1986 на посаді в.о. голови Шмідтівського райнарсуду Магаданського відділу юстиції, оскільки за записами наданої позивачем трудової книжки від 24.08.1976 серії НОМЕР_1 , позивач з 24.09.1983 по 05.12.1986 працював за основним місцем роботи машиністом ДЕС Шмідтівської КМТС «Северовостокзолото». Разом з тим, вищевказаний період роботи машиністом ДЕС Шмідтівської КМТС «Северовостокзолото» був на території Крайньої Півночі. Законом №1402 не передбачено пільгове обчислення періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Відповідно до статті 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Таким чином, стаж позивача на посаді судді, згідно з нормами ст.137 Закону №1402, склав 30 років 10 місяців 26 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці склав 70% від грошового утримання судді (50% + 10 років * 2%).

Також у відзиві було зазначено, що предметом даного спору є визнання протиправним рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за №78 від 26.03.2024 року в частині нарахування та виплати позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди з розрахунку стажу роботи на посаді судді 30 років 10 місяців 26 днів.

Ухвалою суду від 30.07.2024 року провадження у справі №420/19802/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та поновлено ухвалою суду від 05.09.2024 року.

На виконання ухвали суду від 30.07.2024 року, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надіслав до суду матеріали пенсійної справи позивача (а.с. 58-71).

13.08.2024 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, заперечень на яку до суду надано не було (а.с.53-57).

Ухвалою суду від 06.01.2025 року було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним чином засвідчену копію рішення №78 від 26.03.2024 року про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Ухвалою суду від 06.01.2025 року було вирішено подальший розгляд справи №420/19802/24 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.

27.01.2025 року та 25.02.2025 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких представник позивача та представник Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (була лише присутня на підготовчому судовому засіданні, проведеному судом 25.02.2025 року) надали пояснення по суті спірних правовідносин, а також долучали додаткові письмові докази (а.с. 98-103, 109-118, 119-127). Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до підготовчих судових засідань не з`являвся, був повідомлений про дату та час підготовчих судових засідань належним чином та своєчасно.

Також протокольною ухвалою суду від 27.01.2025 року судом було вирішено залучити до участі по справі №420/19802/24 в якості другового відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

25.02.2025 року підготовче провадження у справі №420/19802/24 було закрито та призначено розгляд справи по суті на 18.03.2025 року.

18.03.2025 року до призначеного судом судового засідання всі учасники справи не з`явились, сторона позивача подала заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, а представники відповідачів заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами була викладена власна правова позиція по суті заявлених позовних вимог та фактичних обставин справи, надані необхідні письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування усних пояснень сторін по справі; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням позивача ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 є суддею Херсонського міського суду Херсонської області у відставці, та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Згідно відомостей дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 15-19), позивач у наступні періоди перебував на таких посадах:

з 25.11.1977 року по 22.11.1979 року - проходив військову службу;

з 15.07.1985 року по 03.09.1985 року в.о народного судді Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції;

з 05.03.1986 року по 04.04.1986 року в.о. голови Шмидтовського райнарсуду;

з 12.10.1987 року по 21.10.1988 року - стажист помічника Херсонського транспортного прокурора;

з 21.10.1988 року по 02.12.1991 року помічник Херсонського транспортного прокурора;

з 02.12.1991 року по 10.04.1992 року старший помічник Херсонського транспортного прокурора;

з 10.04.1992 року по 01.02.1993 року - старший слідчий Херсонської транспортної прокуратури;

з 01.02.1993 року по 25.08.2016 року суддя Суворовського районного суду міста Херсона;

з 26.08.2016 року по 26.12.2023 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області.

За рішенням Вищої ради правосуддя №1347/0/15-23 від 19.12.2023 року позивача було звільнено з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, та в подальшому відраховано зі штату суду 26.12.2023 року.

Згідно прийнятого Вищою радою правосуддя рішення №1347/0/15-23 від 19.12.2023 року (а.с.12-13), загальний стаж роботи позивача, який дає йому право на відставку склав 38 років 4 місяці 28 днів.

При цьому як встановлено судом під час розгляду справи зазначений загальний стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання підтверджується розрахунком стажу, виконаним Херсонським міським судом Херсонської області (а.с. 9) та складається з наступних періодів:

- 1 рік 11 місяців 27 днів проходження строкової військової служби (з 25.11.1977 року по 22.11.1979 року);

- 2 місяці 17 днів виконання обов`язків судді та в.о. голови Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції (з 15.07.1985 року по 03.09.1985 року, з 05.03.1986 року по 04.04.1986 року);

- 1 рік 9 днів роботи на посаді стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора (з 12.10.1987 року по 21.10.1988 року);

- 4 роки 3 місяці 10 днів роботи на посадах помічника та старшого помічника Херсонського транспортного прокурора, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури (з 21.10.1988 року по 01.02.1993 року) ;

- 23 роки 6 місяців 25 днів роботи на посаді судді Суворовського районного суду міста Херсона (з 01.02.1993 року по 25.08.2016 року);

- 7 років 4 місяці роботи на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області (з 26.08.2016 року по 26.12.2023 року).

18.03.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про переведення його з пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ (а.с. 40).

За принципом екстериторіальності заяву позивача було передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким було прийнято оскаржуване рішення №78 від 26.03.2024 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди з розрахунку стажу роботи на посаді судді 30 років 10 місяців 26 днів (а.с. 103).

Позивач з вказаним рішенням не погоджується і вважає, що його стаж роботи на посаді судді складає 38 років 4 місяці 28 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має дорівнювати 86% суддівської винагороди працюючого судді.

Вважаючи протиправними рішення пенсійного органу в частині зменшення розміру його довічного грошового утримання як судді у відставці через невірне визначення відповідачем стажу роботи на посаді судді, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповідь на відзив та інші надані сторонами до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, заслухавши пояснення сторін у судових засіданнях, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.02005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24 червня 1999 року №6-рп/99 , від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 , від 01 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007.

З огляду на викладене конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, № 686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17, від 22 жовтня 2020 року у справі №420/1234/19.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Як було встановлено судом, за рішенням Вищої ради правосуддя №1347/0/15-23 від 19.12.2023 року позивача звільнено з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до положень ст.137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України від 15.12.1992 року №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ, в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Положеннями пункту 1 Указу Президента України за №584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

На час набрання чинності Законом №2453-VI (30.07.2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Як зазначено позивачем у позові, він з 25.11.1977 року по 22.11.1979 року проходив строкову військову службу, з 15.07.1985 року по 03.09.1985 року перебував на посаді в.о народного судді Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції, з 05.03.1986 року по 04.04.1986 року перебував на посаді в.о. голови Шмидтовського райнарсуду, з 12.10.1987 року по 21.10.1988 року перебував на посаді стажисти помічника Херсонського транспортного прокурора, з 21.10.1988 року по 02.12.1991 року перебував на посаді помічника Херсонського транспортного прокурора, з 02.12.1991 року по 10.04.1992 року перебував на посаді старшого помічника Херсонського транспортного прокурора, та з 10.04.1992 року по 01.02.1993 року перебував на посаді старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури.

Суд зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17.

Як вбачається з рішення Вищої ради правосуддя №1347/0/15-23 від 19.12.2023 року, позивач має достатній для відставки у відставку стаж роботи, визначений на підставі ст.116, 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя», а саме 38 років 4 місяці 28 днів.

Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що оскільки позивач мав достатній для відставки стаж роботи на посаді судді, що зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя №1347/0/15-23 від 19.12.2023 року, то до стажу роботи, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повиннні враховуватись також періоди проходження строкової військової служби, а також стаж роботи на посадах виконувача обов`язків судді Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції, стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора, помічника та старшого помічника Херсонського транспортного прокурора, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури.

Вищезазначений висновок корелюються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.03.2023 року по справі №280/2167/21 та від 28.08.2023 року по справі №360/6255/21.

Відповідно до ч.3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно ч.4 статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.5 статті 142 Закону №1402-VIII).

Враховуючи вищезазначене, до правовідносин з визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні перерахунку такого грошового утримання повинні застосовуватись виключно порядок, закріплений ст. 142 Закону №1402-VIII.

Як вже було встановлено судом вище, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно рішення Вищої ради правосуддя №1347/0/15-23 від 19.12.2023 року та відомостей трудової книжки, складає 38 років 4 місяці 28 днів, з яких:

- 1 рік 11 місяців 27 днів - проходження строкової військової служби;

- 2 місяці 17 днів - виконання обов`язків судді Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції;

- 1 рік 9 днів - робота на посаді стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора;

- 4 роки 3 місяці 10 днів - робота на посадах помічника та старшого помічника Херсонського транспортного прокурора, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури;

- 23 роки 6 місяців 25 днів - робота на посаді судді Суворовського районного суду міста Херсона;

- 7 років 4 місяці - робота на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді періоду проходження ним строкової військової служби, а також періоду виконання обов`язків судді Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції, періоду роботи на посаді стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора, помічника та старшого помічника Херсонського транспортного прокурора, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури, а також врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише часу роботи позивача на посаді судді з 01.02.1993 року по 26.12.2023 року, є неправомірним.

З огляду на вказане суд доходить висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді повинен бути зарахований календарний період проходження ним строкової військової служби, період виконання обов`язків судді Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції, а також періоди роботи на посаді стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора, помічника та старшого помічника Херсонського транспортного прокурора, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи, що відповідач під час розгляду справи не довів правомірності власних дій щодо незарахування ОСОБА_1 при проведенні 26.03.2024 року обрахунку довічного грошового утримання судді у відставці та визначенні його розміру календарного періоду проходження строкової військової служби з 25.11.1977 року по 22.11.1979 року, періоду виконання обов`язків судді та в.о. голови суду Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції з 15.07.1985 року по 03.09.1985 року, з 05.03.1986 року по 04.04.1986 року, стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора з 12.10.1987 року по 21.10.1988 року, помічника Херсонського транспортного прокурора з 21.10.1988 року по 02.12.1991 року, старшого помічника Херсонського транспортного прокурора з 02.12.1991 року по 10.04.1992 року, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури з 10.04.1992 року по 01.02.1993 року, та проведення перерахунку розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи лише зі стажу роботи позивача на посаді судді у розмірі 30 років 10 місяців 26 днів, суд доходить висновку щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за №78 від 26.03.2024 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди з розрахунку стажу роботи на посаді судді 30 років 10 місяців 26 днів.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Виходячи з викладеного задля відновлення прав та охоронюваних законом інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 27.12.2023 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання календарного періоду проходження позивачем строкової військової служби з 25.11.1977 року по 22.11.1979 року, періоду виконання обов`язків судді та в.о. голови суду Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції з 15.07.1985 року по 03.09.1985 року та з 05.03.1986 року по 04.04.1986 року, періоду роботи на посаді стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора з 12.10.1987 року по 21.10.1988 року, помічника Херсонського транспортного прокурора з 21.10.1988 року по 02.12.1991 року, старшого помічника Херсонського транспортного прокурора з 02.12.1991 року по 10.04.1992 року, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури з 10.04.1992 року по 01.02.1993 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині заявлених позовних вимог позивача суд вважає за необхідне відмовити.

Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Також вказана позиція була підтримана П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.07.2024 року у справі №420/4839/24.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 968,96 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, оскільки саме вказаним територіальним управлінням пенсійного органу було порушено прав та інтереси позивача.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за №78 від 26.03.2024 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди з розрахунку стажу роботи на посаді судді 30 років 10 місяців 26 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 27.12.2023 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання календарного періоду проходження позивачем строкової військової служби з 25.11.1977 року по 22.11.1979 року, періоду виконання обов`язків судді Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції з 15.07.1985 року по 03.09.1985 року, періоду виконання обов`язків в.о. голови Шмидтовського райнарсуду Магаданського відділу юстиції з 05.03.1986 року по 04.04.1986 року, періодів роботи на посаді стажиста помічника Херсонського транспортного прокурора з 12.10.1987 року по 21.10.1988 року, помічника Херсонського транспортного прокурора з 21.10.1988 року по 02.12.1991 року, старшого помічника Херсонського транспортного прокурора з 02.12.1991 року по 10.04.1992 року, старшого слідчого Херсонської транспортної прокуратури з 10.04.1992 року по 01.02.1993 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький