Справа № 160/424/24
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2025 рокуСправа № 160/424/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в СПТУ № 4 смт Колки Волинської області з 01.09.1978 до 18.07.1981, періоди роботи водієм у Приватному виробничо-комерційному підприємстві «ТАНДЕМ-ЕКСПРЕС» з 05.02.1997 до 10.05.1998 та водієм у КСП «Революціонер» з 01.06.1998 до 29.10.1999;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком та здійснити її нарахування з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 28.08.2023.
Ухвалою від 09.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
У відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який надійшов 02.02.2024, відповідач-1 просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог зазначив, що розгляд заяви позивача про призначення пенсії від 22.11.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності. Оскаржуване рішення прийнято відповідачем-2, тому позовні вимоги про зобов`язання призначити пенсію мають бути звернені до органу, який прийняв таке рішення. Позивачу відмовлено у прзначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років згідно з наданими документами. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 до 18.07.1981, оскільки відбиток печатки у дипломі непридатний до сприйняття змісту. Також не зараховано період роботи з 05.02.1997 до 10.05.1998 через відсутність коду ЄДРПОУ на печатці та період з 01.06.1998 до 29.10.1999, оскільки запис про звільнення засвідчено нечітким відбитком печатки (період роботи зараховано частково згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).
07.02.2024 надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому відповідач-2 просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог зазначив, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 25 років 08 місяців 19 днів, тоді як необхідним для призначення пенсії за віком є стаж 30 років. У відзиві відповідачем-2 наведено підстави незарахування спірних періодів навчання та роботи, що відповідають наведеним у відзиві відповідача-1. Зазначено, що оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог законодавства, для підтвердження стажу роботи необхідна уточнююча довідка. Відповідач-2 вважає, що належним способом захисту права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.
Станом на час розгляду справи інших заяв по суті справи не надійшло. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 22.11.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 95 від 28.11.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . У рішенні зазначено, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 25 років 08 місяців 19 днів, тоді як для призначення пенсії за віком у 2023 році після досягнення віку 60 років необхідною є наявність страхового стажу не менше 30 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано до страхового стажу періоди роботи: з 05.02.1997 до 10.05.1998, оскільки запис про звільнення засвідчено відбитком печатки без коду ЄДРПОУ, з 01.06.1998 до 29.10.1999, оскільки запис про звільнення засвідчено нечітким відбитком печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства), до страхового стажу зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (довідка форми ОК-5). Крім того, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 до 18.07.1981, оскільки диплом серії НОМЕР_1 від 18.07.1981 засвідчено відбитком печатки, непридатним для сприйняття змісту.

Не погодившись із рішенням відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами першою-другою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , заповнена вперше 26.11.1984, містить записи про періоди його роботи з 14.11.1984 до 16.04.1990, з 23.04.1990 до 30.07.1993, з 09.08.1994 до 20.02.1995, з 01.03.1995 д 03.02.1997, з 05.02.1997 до 10.05.1998, з 01.06.1998 до 29.10.1999, з 01.11.1999 до 02.05.2000, з 01.06.2000 до 15.09.2000, з 04.05.2001 до 06.06.2001, з 16.01.2002 до 22.11.2002, з 06.12.2002 до 16.03.2006, з 29.05.2017 до 01.11.2019, з 29.05.2020 до 30.11.2020, та період виплати допомоги по безробіттю з 13.11.2019 до 28.05.2020.

До трудової книжки позивача внесено такі записи, що стосуються спірних періодів:

запис № 11: 05.02.1997 прийнятий на посаду водія ПВКП «ТАНДЕМ-ЕКСПРЕС» м. Дніпропетровськ (розпоряження № 17 від 05.02.1997);

запис № 12: 10.05.1998 звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) (наказ № 5 від 10.05.1998); запис засвідчено відбитком печатки Приватного виробничо-комерційного підприємства «ТАНДЕМ-ЕКСПРЕС», яка не містить коду ЄДРПОУ;

запис № 13: 01.06.1998 прийнятий водієм ІІІ кл. в автогараж КСП «Революціонер» (пр. 4 від 01.07.1998);

запис № 14: 29.10.1999 - звільнений за власним бажанням (пр. 9 від 01.11.1999); запис засвідчено печаткою, однак відбиток печатки нечіткий.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Мністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58 від 29.07.1993), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено перелік документів, що додаються до заяви для призначення пенсії за віком.

Згідно з п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Записів у трудовій книжці позивача для підтвердження його стажу за періоди з 05.02.1997 до 10.05.1998, з 01.06.1998 до 29.10.1999 достатньо, оскільки у трудовій книжці зазначено періоди роботи позивача та підстави внесення записів, які засвідчені підписами та печатками.

Не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Щодо відсутності коду ЄДРПОУ на відбитку печатки, якою засвідчено запис про звільнення позивача від 10.05.1998, суд зазначає таке.

З метою забезпечення єдиного державного обліку підприємств та організацій усіх форм власності 22 січня 1996 року постановою Кабінету Міністрів України № 118 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, який введено в дію з 1 січня 1996 року (далі - Положення №118), згідно з яким Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про підприємства та організації всіх форм власності, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Відповідно до пункту 3 Положення № 118 до Державного реєстру включаються дані про юридичні особи, а також їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи, що розташовані на території України і провадять свою діяльність на підставі законодавства України.

Згідно з пунктом 15 Положення № 118 у разі включення суб`єкта господарської діяльності до Державного реєстру йому встановлюється ідентифікаційний код і коди класифікаційних ознак. Ідентифікаційний код є єдиним для всього інформаційного простору України і зберігається за суб`єктом протягом усього періоду його існування.

Пунктом 16 Положення № 118 встановлено, що використання ідентифікаційного коду з Державного реєстру є обов`язковим для всіх видів звітних та облікових документів, які використовуються за межами суб`єктів господарської діяльності. Звітні та облікові документи, в яких відсутній ідентифікаційний код з Державного реєстру, вважаються недійсними, їх використання тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

При цьому, Положенням № 118 Міністерству статистики доручено забезпечити формування бази даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на основі Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України із збереженням присвоєних суб`єктам господарської діяльності ідентифікаційних кодів.

Водночас, з 1 січня 2004 року набрав чинності Господарський кодекс України відповідно до частини сьомої статті 58 якого встановлювалось, що на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.

Отже, в період роботи позивача у Приватному виробничо-комерційному підприємстві «ТАНДЕМ-ЕКСПРЕС» з 05.02.1997 до 10.05.1998, у тому числі на момент проставлення у трудовій книжці позивача запису про його звільнення, законодавцем не було встановлено вимогу щодо обов`язкового зазначення на печатках і штампах суб`єктів господарювання відомостей про код ЄДРПОУ.

За таких обставин, відповідачем-2 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 05.02.1997 до 10.05.1998.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.06.1998 до 29.10.1999 суд зазначає таке.

Згідно з архівною довідкою № Ч-256 від 17.11.2023 в документах архівного фонду колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) «Революціонер» Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у відомостях нарахування заробітної плати працівникам наявна інформація про відпрацьовані дні та заробітну плату стосовно « ОСОБА_2 » (у документах вказано російською мовою) за червень-вересень та грудень 1998 року, лютий-листопад 1999 року.

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданому 28.11.1997 Синельниківським МР УМВС України в Дніпропетровській області, на сторінці 2 міститься запис про прізвище, ім`я та по батькові позивача російською мовою « ОСОБА_2 ».

Відповідач-2 єдиною підставою незарахування періоду роботи позивача у КСП «Революціонер» вказав засвідчення запису про звільнення нечітким відбитком печатки. Про наявність неточностей у записах або недостовірні відомості про роботу позивача у КСП «Революціонер» не зазначав. Згідно з оскаржуваним рішенням до страхового стажу зараховано період згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (довідка форми ОК-5).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка позивача містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів його трудової діяльності, тому зазначений відповідачем-2 недолік, а саме непридатний до читання відбиток печатки підприємства при звільненні, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періоду трудової діяльності позивача з 01.06.1998 до 29.10.1999 згідно з трудовою книжкою до страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком рішенням № 95 від 28.11.2023.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з п. 4.3 цього Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та прийняття рішення за заявою позивача від 22.11.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

Суд зазначає, що протиправно не зарахувавши періоди роботи позивача з 05.02.1997 до 10.05.1998, з 01.06.1998 до 29.10.1999 до його страхового стажу, відповідач-2 передчасно дійшов висновку про відсутність необхідного страхового стажу у позивача та відмовив у призначенні пенсії за віком. Така відмова є необґрунтованою, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті цього рішення. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 95 від 28.11.2023 та зобов`язання відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 05.02.1997 до 10.05.1998, з 01.06.1998 до 29.10.1999.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1978 до 18.07.1981 суд дійшов такого висновку.

У дипломі серії НОМЕР_1 , виданому 18.07.1981 ОСОБА_1 , зазначено, що 01.09.1978 він вступив та 18.07.1981 закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 4 селища Колки Волинської області за професією тракториста-машиніста широкого профілю з умінням виконувати роботи слюсаря-ремонтника, водія автомобіля, та здобув загальну середню освіту. Підписи голови екзаменаційної комісії, директора училища та заступника директора училища з навчаньно-виробничої роботи засвідчені печаткою, відбиток якої є непридатним для сприйняття змісту.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» визначено, що заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» встановлено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належить, зокрема, професійно-технічне училище відповідного профілю.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до запису № 1 у трудовій книжці позивача 14.11.1984 він був прийнятий на роботу трактористом 2 класу до Синельниківського райоб`єднання «Сельхозхимия», тобто за набутою професією. Однак перерва між днем закінчення навчання - 18.07.1981 і днем зарахування на роботу за набутою професією - 14.11.1984 перевищила три місяці. Отже, підстави для зарахування періоду навчання позивача у середньому професійно-технічному училищі № 4 селища Колки Волинської області до його страхового стажу відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1978 до 18.07.1981 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком, до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

Обчислення страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених законодавцем повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд відповідно до частини другої статті 9 КАС України зобов`язує відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 22.11.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з виходом за межі позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, а також, що відповідача-1 не було визначено органом призначення пенсії позивачу, підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відсутні.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № ПН965 від 27.12.2023.

Відповідно до ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 139, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 95 від 28.11.2023 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області області:

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 05.02.1997 до 10.05.1998, з 01.06.1998 до 29.10.1999;

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.11.2023 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, .

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, .

Повний текст рішення складено 25.03.2025.

Суддя В.В. Рянська