Справа № 200/403/25
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року Справа№200/403/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд. 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просили суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 39 від 21.11.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 по 10.06.1983 та період навчання в СПТУ №3 м. Красногорівка Донецької області з 01.09.1977 по 20.07.1979, та визначити страховий стаж ОСОБА_1 з урахуванням зарахованого стажу;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.11.2024 № -2024-3 та від 03.12.2024 № -2024-3 про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити субсидію ОСОБА_2 на опалювальний сезон з жовтня 2024 по квітень 2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі не погоджуються із рішеннями прийнятими відповідачами, щодо відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі рішення № 39 від 21.11.2024 і відмови у призначенні субсидії ОСОБА_2 згідно рішень від 08.11.2024 № -2024-3 та від 03.12.2024 № -2024-3, тому звернулися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Ухвалою суду від 15.10.2024 відстрочено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплату судового збору до ухвалення судом рішення по справі. Позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідачем-2 засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» подано відзив, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі зазначає, що згідно поданих документів позивачу зараховано до страхового стажу 12 років 09 місяців 20 днів. За доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано наступні періоди роботи:

- період навчання в СПТУ № 3 м. Красногорівка Донецької області з 01.09.1977 по 20.07.1979, оскільки в атестаті зазначено прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних;

- період проходження військової служби з 16.07.1981 по 23.04.1983 згідно запису в трудовій книжці, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка;

- період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 по 10.06.1983, оскільки відсутня довідка про із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Щодо призначення субсидії зазначив, що середньомісячний сукупний дохід члена домогосподарства ОСОБА_1 менше ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, а набутий страховий стаж становить менше ніж 15 років (12 років 09 місяців 20 днів), тому ОСОБА_2 відмовлено у призначені субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, про що були складені рішення від 08.11.2024 за № -2024-3 та від 03.12.2024 за № -2024-3, що відповідає нормі пункту 14 Положення.

Відповідачем-1 засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» подано відзив, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначає, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону №1058. Рішенням Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 21.11.2024 № 39 відмовлено в призначенні пенсії за віком. Вік заявника на момент звернення 62 роки 02 місяці. Страховий стаж становить 12 років 09 місяців 20 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу не зараховано: - період навчання в СПТУ №3 м. Красногорівка Донецької області з 01.09.1977 по 20.07.1979, оскільки в атестаті заначено прізвище « ОСОБА_3 », що не відповідає зазначеному у паспорті « ОСОБА_4 »; - період проходження військової служби з 16.07.1981 по 23.04.1983 згідно з записами в трудовій книжці (відсутня дата видачі військового квитка); - період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 по 10.06.1983, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та виконаний мінімум трудової участі в громадському господарстві, у зв`язку з чим, у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 08.11.2024 № -2024-3 та від 03.12.2024 №-2024-3 про відмову у призначенні субсидії, зазначає, що за даними Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України та за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, середньомісячний сукупний дохід члена домогосподарства ОСОБА_1 менше ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, а набутий страховий стаж становить менше ніж 15 років (12 років 09 місяців 20 днів), тому з огляду на пункт 14 Положення, ОСОБА_2 відмовлено у призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Позивачами подано відповідь на відзив, у якому зазначають, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії була додана копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , з якої чітко вбачається період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року та на сторінці 18-19 здійснено записи, що колгоспом протягом 1979-1981 років встановлена річна мінімальна трудова участь в громадському господарстві, що становить 220 трудоднів, а ОСОБА_1 відпрацьовано протягом: - 1979 року - 173 трудодні; - 1980 року - 309 трудоднів; - 1981 року - 62 трудодні. Разом з тим, у розділі «причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» зазначено: - 1979 рік - членство у колгоспі від 01.08.1979 року; - 1981 рік - призив до лав радянської армії 16.04.1981 року. Наголошують, що за 1980 рік виконано мінімальний норматив трудової участі в громадському господарстві, а за 1979 рік та 1981 рік наявні поважні причини невиконання мінімальної трудової участі в громадському господарстві, які пов`язані з тим, що ОСОБА_1 лише у серпні 1979 році став членом колгоспу «Дружба», що унеможливлює виконання нормативну у повному обсязі за 1979 рік, а за 1981 рік поважність причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі у 1981 році пов`язана з призивом 16.04.1981 року до лав радянської армії.

Вважають, що у ОСОБА_1 наявний страховий стаж складає 16 років 07 місяців 29 днів, який становить більше ніж 15 років, навіть без врахування періоду навчання в СПТУ № 3 м. Красногорівка, що свідчить про право на отримання субсидії ОСОБА_2 , тому просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2024 року ОСОБА_2 звернулася до Центру надання адміністративних послуг із заявою про призначення субсидії на зимовий опалювальний період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 08.11.2024 року № -2024-2 відмовлено ОСОБА_2 у призначенні субсидії, оскільки у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, нарахований середньомісячний сукупний дохід яких менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, та/або ними чи за них не сплачено ЄСВ у визначеному законом розмірі.

14.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіального управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зі заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Рішенням Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 39 від 21.11.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У рішенні № 39 від 21.11.2024 року зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 12 років 09 місяців 20 днів.

До страхового стажу не враховано:

- період навчання в СПТУ № 3 м. Красногорівка Донецької області з 01.09.1977 по 20.07.1979, оскільки в атестаті зазначено прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних;

- період проходження військової служби з 16.07.1981 по 23.04.1983 згідно запису в трудовій книжці, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка;

- період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 по 10.06.1983, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , в трудовій книжці відображений спірний період роботи, який не зарахований Пенсійним фондом до страхового стажу ОСОБА_1 , а саме:

- 01.08.1979 року прийнятий в члени колгоспу в якості тракториста (запис 1);

- 10.06.1983 року виключений з членів колгоспу відповідно до поданої заяви (запис 2).

Також у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_3 на сторінці 18-19 здійснено записи, з яких вбачається, що колгоспом протягом 1979-1981 років встановлена річна мінімальна трудова участь в громадському господарстві, що становить 220 трудоднів.

ОСОБА_1 відпрацьовано протягом: - 1979 року - 173 трудодні; - 1980 року - 309 трудоднів; - 1981 року - 62 трудодні. У розділі «причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» зазначено: - 1979 рік - членство у колгоспі від 01.08.1979 року; - 1981 рік - призив до лав радянської армії 16.04.1981 року.

У трудовій книжці серії НОМЕР_4 наявний запис про службу в рядах радянської армії з 16.04.1981 року по 23.04.1983 року.

Також вбачається, що згідно атестату № 6639, виданого 20.07.1979 року, ОСОБА_1 з 01.09.1977 року по 20.07.1979 року навчався в СПТУ № 3 м. Красногорівка, проте в атестаті зазначено в українській мові прізвище « ОСОБА_3 », а в російській « ОСОБА_4 ».

25.11.2024 року ОСОБА_2 вдруге звернулася до центру надання адміністративних послуг із заявою про призначення субсидії на зимовий опалювальний період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 03.12.2024 року № -2024-3 ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні субсидії з підстав, що у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, нарахований середньомісячний сукупний дохід яких менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, та/або ними чи за них не сплачено ЄСВ у визначеному законом розмірі.

Листом від 26 грудня 2024 року № 69148-53481/П-01/8-0400/24 Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що ОСОБА_2 відмовлено у призначенні субсидії з тих причин, що у чоловіка ОСОБА_1 менше ніж 15 років стажу (12 років 09 місяців 20 днів).

Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За правилами статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону №1058-IV).

За приписами статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана, зокрема, на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності);

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового (загального) стажу.

Згідно з пунктами 1, 2 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Основні положення № 310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до пункту 5 Основних положень № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 6 Основних положень № 310 визначено, що всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу.

Згідно з пунктом 8 Основних Положень № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Основних положень № 310).

Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Згідно з ч. 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях , затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (яка діяла у спірні періоди):

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців;

- трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

- всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);

- записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору;

- в розділах Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; - в графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства;

- в графі 3 пишеться: Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменування професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменування посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу;

- при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів;

- бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок;

- після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.

Зазначена Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників в якій, зокрема, зазначено:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника;

- трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню;

- записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону;

- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);

- записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення;

- у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу;

- бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок;

- по закінченні кожного місяця особа, яка відповідає за ведення трудових книжок, подає бухгалтерії звіт про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них і про суми, що одержані за заповнені трудові книжки і вкладиші до них, з додатком прибуткового ордеру каси підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що розглянувши заяву позивача про призначення пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішенням від 22.08.2024 № 59 відмовило у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного стажу. Так, за результатами розгляду документів, наданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , оскільки відсутня довідка з інформацією про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 :

- 01.08.1979 року прийнятий в члени колгоспу в якості тракториста (запис 1);

- 10.06.1983 року виключений з членів колгоспу відповідно до поданої заяви (запис 2).

Водночас, на сторінках 18-19 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював:

- 1979 року - 173 трудодні, прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 220;

- 1980 року - 309 трудоднів, прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 220;

- 1981 року - 62 трудодні, прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 220.

У розділі «причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» зазначено: - 1979 рік - членство у колгоспі від 01.08.1979 року; - 1981 рік - призив до лав радянської армії 16.04.1981 року.

У трудовій книжці серії НОМЕР_4 наявний запис про службу в рядах радянської армії з 16.04.1981 року по 23.04.1983 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року в колгоспі «Дружба» із посиланням на те, що відсутні дані про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів завірені в встановленому порядку. При цьому, пенсійним органом вказано, що для зарахування періоду роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів та довідку про реорганізацію.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці колгоспника від 06.10.1981 серії НОМЕР_3 , засвідчені підписами уповноважених осіб та містять відповідну печатку, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_3 свідчать про те, що позивач працював у вказані періоди.

При цьому, суд враховує, що відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періоду його роботи з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року в колгоспі «Дружба» з інформацією про встановлений мінімум трудової участі та фактичну кількість здійснених позивачем вихододнів.

Суд зауважує, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року у справі №593/283/17, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист.

Наведене правозастосування узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Також, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 по справі №307/541/17 вказав, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, оскільки у позивача наявна трудова книжка з відповідними записами про стаж роботи у спірний період, позивачу не потрібно додатково підтверджувати пільговий стаж роботи довідками з місця роботи або архівних установ.

Суд наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення внутрішньої документації підприємства (зокрема, трудових книжок колгоспників).

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

При цьому, суд враховує, що позивач у 1979 році так і 1981-1983 роках (служба в рядах радянської армії) в колгоспі «Дружка» не виконав встановленого мінімуму трудових днів, проте трудова книжка колгоспника від 06.10.1981 року серії НОМЕР_3 містить записи щодо поважності причин невиконання встановленого мінімуму трудової участі позивачем у зазначені періоди.

З трудової книжки колгоспника від 01.08.1979 року серії НОМЕР_3 вбачається, що невиконання ОСОБА_1 у колгоспі «Дружба» встановленого мінімуму трудових днів у 1979 році та 1981-1983 роках пов`язується із початком членства в колгоспі з 01.08.1979 року та проходженням служби в Радянській Армії в період з 16.04.1981 року по 23.04.1983 року, про що внесений відповідний запис до трудової книжки колгоспника на сторінках 18-19 трудової книжки розділу «причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві». На сторінках 6-7 трудової книжки зазначено, що 16.04.1981 року вивільнений від займаної посади у зв`язку з призивом в ряди радянської армії; служба в рядах радянської армії з 16.04.1981 року по 23.04.1983 року.

Факт проходження служби в рядах радянської армії з 16.04.1981 року по 23.04.1983 року також підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_4 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року в колгоспі «Дружка» підлягає зарахуванню до страхового стажу роботи за фактичною тривалістю, тобто з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року в колгоспі «Дружка».

Щодо незарахування до загального стажу періоду проходження ОСОБА_1 військової служби, суд зазначає таке.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника від 01.08.1979 року серії НОМЕР_3 та трудової книжки від 28.06.1983 року серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 проходив службу в рядах радянської армії в період з 16.04.1981 року по 23.04.1983 року.

Згідно із абз. 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що записи в трудових книжках від 01.08.1979 року серії НОМЕР_3 і від 28.06.1983 року серії НОМЕР_4 містять належним чином внесені записи щодо періоду військової служби.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про проходження служби в рядах радянської армії, які є належними та допустимими доказами підтвердження проходження військової служби.

Разом з тим, доказів які б спростовували період проходження позивачем служби в рядах радянської армії відповідачі не надали.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись відповідні дії щодо здійснення перевірки первинних документів (записів у трудових книжках ОСОБА_1 ) для підтвердження періоду проходження військової служби.

Водночас, необхідно вказати, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав громадян при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами Пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Крім того, не зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Записи у трудових книжках містять повну інформацію щодо проходження військової служби.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість в незарахуванні періоду проходження військової служби.

Разом з тим, суд зазначає, що зарахувавши період проходження військової служби та період роботи в колгоспі «Дружба» відбудеться подвійне зарахування стажу, яке перетинається між собою (період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 року по 01.06.1983 року перетинається з періодом проходження служби в лавах радянської армії з 16.04.1981 року по 23.04.1983 року), а тому суд вважає за можливе зарахувати до страхового стажу лише період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.08.1979 року по 01.06.1983 року, який також заявлений позивачем у позові.

Крім того, спірне рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії мотивоване тим, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1977 року по 20.07.1979 року, оскільки в атестаті зазначено прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до пенсійного органу було надано атестат № 6639, виданий 20.07.1979 року, ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) (атестат заповнений українською та російською мовами), про те, що « ОСОБА_7 » 01.09.1977 року вступив та 20.07.1979 року закінчив середнє професійно-технічне училище № 3 м. Красногорівка Донецької області за професією «тракториста-машиніста широкого профілю». Рішенням екзаменаційної комісії «Підоненко/Пидоненко» присвоєно кваліфікацію за професією «тракториста-машиніста широкого профілю».

Тобто, в наведеному атестаті зазначено прізвище як « ОСОБА_3 » так і « ОСОБА_4 », а згідно паспорту, прізвище « ОСОБА_4 ».

Так, позиція пенсійного органу обумовлена тим, що в атестаті № 6639 прізвище українською зазначено « ОСОБА_3 », російською « ОСОБА_4 », у той час як у паспорті українською та російською зазначено « ОСОБА_4 ».

Суд зазначає, що саме по собі не вірне тлумачення та написання прізвища при перекладі з російської мови на українську в документах про навчання не можуть бути підставою для незарахування періоду навчання до страхового стажу.

Факт навчання і період навчання сторонами не заперечуються. Відтак, допущення невірного перекладу з російської на українську мову не може бути підставою для незарахування періоду навчання до страхового стажу.

Суд встановив, що атестат № 6639 має запис як на українській мові так і на російській, з яких вбачається, прізвище написано « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ».

Позивачем до матеріалів справи долучено свідоцтво про восьмирічну освіту серії НОМЕР_5 , видане 11.06.1977 року та атестат про середню освіту серії НОМЕР_6 , видане 08.05.1980 року, у яких зазначено прізвище як в російській « ОСОБА_4 » так і в українській « ОСОБА_4 ».

При цьому, суд звертає увагу, що запису про навчання ОСОБА_1 у середньому професійно-технічному училищі № 3 м. Красногорівка Донецької області з 01.09.1977 року по 20.07.1979 року, трудові книжки не містять.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), відповідно до пункту 8 якого час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних містять відомості про періоди навчання.

Пунктом 26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Разом із цим, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 №1618-IV (далі - ЦПК), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ст. 315 ЦПК України наведений перелік фактів, які встановлюються судом. Згідно з частиною 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд звертає увагу позивача, що до повноважень адміністративного суду не відноситься встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, особі, яка звернулась за призначенням пенсії.

З огляду на наведене, суд відхиляє посилання позивача на те, що невідповідність написання прізвища українською мовою в атестаті пояснюється складнощами перекладу з російської на українську мову, що мало місце в 1979 році, оскільки останні не спростовують факту того, що прізвище, яке зазначено в атестаті не збігається з прізвищем позивача за паспортом, копію якого було надано до заяви про призначення пенсії.

Позивачем до матеріалів справи не було надано рішення суду, яким встановлено факт приналежності ОСОБА_1 атестата № НОМЕР_7 , виданого 20.07.1979 року середнім професійно-технічним училищем № 3 м. Красногорівка Донецької області.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що пенсійним органом правомірно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в середньому професійно-технічному училищі № 3 м. Красногорівка Донецької області з 01.09.1977 року по 20.07.1979 року, оскільки в атестаті № 6639 прізвище зазначено як « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Суд зазначає, що позивачем частково доведено протиправність прийнятого рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідачем не обґрунтовано своє рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в частині не зарахування до страхового стажу відповідного періоду роботи.

При цьому, станом на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою від 14.11.2024 року про призначення пенсії за віком, страховий стаж, який Пенсійним фондом не заперечується складав 12 років 09 місяців 20 днів.

Судом під час розгляду справи встановлено, що Пенсійним фондом неправомірно було невраховано період роботи в колгоспі з 01.08.1979 року по 10.06.1983 року, що складає 3 роки 10 місяців 9 днів.

Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України (14.11.2024), ОСОБА_1 мав 16 років 7 місяців 29 днів страхового стажу.

Отже, рішення Головного правління Пенсійного фонду України в Тернопільській області підлягає скасуванню, а період роботи в колгоспі зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки управлінням неправомірно незараховано до страхового стажу спірний період роботи.

Разом з тим, суд зазначає, що 16 років 7 місяців 29 днів страхового стажу недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало саме відмова у призначенні субсидії ОСОБА_2 , оскільки у її чоловіка - ОСОБА_1 відсутні 15 років страхового стажу.

Щодо скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.11.2024 року № -2024-2 та від 03.12.2024 року № -2024-3 про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_2 та зобов`язання призначити субсидію на опалювальний сезон з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, суд зазначає наступне.

10.10.2024 року ОСОБА_2 звернулася до центру надання адміністративних послуг із заявою про призначення субсидії на зимовий опалювальний період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 08.11.2024 року № -2024-2 відмовлено ОСОБА_2 у призначенні субсидії, оскільки у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, нарахований середньомісячний сукупний дохід яких менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, та/або ними чи за них не сплачено ЄСВ у визначеному законом розмірі.

25.11.2024 року ОСОБА_2 вдруге звернулася до центру надання адміністративних послуг із заявою про призначення субсидії на зимовий опалювальний період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 03.12.2024 року № -2024-3 ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні субсидії з підстав, що у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, нарахований середньомісячний сукупний дохід яких менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, та/або ними чи за них не сплачено ЄСВ у визначеному законом розмірі.

Листом від 26 грудня 2024 року № 69148-53481/П-01/8-0400/24 Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що ОСОБА_2 відмовлено у призначенні субсидії з тих причин, що у чоловіка ОСОБА_1 менше ніж 15 років стажу (12 років 09 місяців 20 днів).

Приписами пункту 7 частини першої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать, зокрема, встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.

Аналіз наведених норм спеціального Закону, яким врегульовано правові відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, дозволяє зробити висновок про те, що єдиним органом який може визначати на законодавчому рівні умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій є Кабінет Міністрів України.

Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (далі Положення № 848).

Згідно з пунктом 3 Положення № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача.

Відповідно до пункту 4 Положення № 848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Згідно пункту 5 Положення № 848 житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1156 "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії".

Відповідно до п. 14 Положення № 848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:

1) загальна площа житлового приміщення перевищує 130 кв. метрів для квартир у багатоквартирному будинку, 230 кв. метрів для індивідуальних будинків (крім житлових приміщень дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей, багатодітних сімей, сімей, у яких на початок місяця, з якого призначається субсидія, проживають троє і більше дітей, з урахуванням тих, над якими встановлено опіку чи піклування; житлових приміщень, на які оформлено два і більше окремих особових рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, за умови, що загальна площа частини або окремого житлового приміщення кожного домогосподарства, на яку призначається субсидія, не перевищує 130 кв. метрів для квартири, 230 кв. метрів для індивідуального будинку; житлових приміщень, якими забезпечено за рахунок державного чи місцевого бюджету або коштів благодійних організацій осіб з інвалідністю з ураженнями опорно-рухового апарату, які пересуваються на візках);

2) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має у власності:

транспортний засіб, що підлягає реєстрації в установленому законодавством порядку, з року випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда і причепа);

більше ніж один транспортний засіб, що підлягає реєстрації в установленому законодавством порядку, з року випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа).

При цьому не враховуються мотоцикли, вартість яких на дату набуття права власності не перевищує чотирьох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року, з якого призначається субсидія, самостійно зібрані транспортні засоби, транспортні засоби, одержані безоплатно чи придбані на пільгових умовах через структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, у тому числі за рахунок грошової допомоги на придбання автомобіля, а також транспортні засоби, придбані батьками-вихователями дитячих будинків сімейного типу, прийомними батьками в прийомних сім`ях, батьками багатодітних сімей, сімей, у яких на початок місяця, з якого призначається субсидія, проживають троє і більше дітей, з урахуванням тих, над якими встановлено опіку чи піклування, а також сімей, до складу яких входить особа з інвалідністю з ураженнями опорно-рухового апарату та/або особа з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, та/або дитина з інвалідністю підгрупи А, та/або особа з інвалідністю з дитинства I групи підгрупи А.

Наявність (відсутність) у власності зазначених осіб транспортних засобів зазначається у декларації;

3) у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді:

за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або

нарахований середньомісячний сукупний дохід менше ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або

ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім військовослужбовців, а також осіб, стосовно яких наявна заборгованість роботодавця із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, або осіб, які відповідно до законодавства звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); або

такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів (крім випадків, зазначених в абзацах дев`ятому - одинадцятому цього підпункту). До 60-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, лікування, навчання або догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідними документами, а також дні перебування за кордоном - протягом періоду воєнного стану в Україні та двох місяців після його припинення або скасування. При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб в період перебування їх за кордоном не розраховуються.

Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами першим - п`ятим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду не менше місяця:

навчалися за денною формою навчання у закладах загальної середньої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, фахової передвищої освіти, вищої освіти або зареєстровані у Державній службі зайнятості як безробітні;

отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсія, стипендія, допомога при народженні (усиновленні) дитини, допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомога по безробіттю, допомога по частковому безробіттю відповідно до статті 47 Закону України "Про зайнятість населення", державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї, яку отримує особа, яка втратила працездатність, в тому числі особа, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та не набула страхового стажу, передбаченого зазначеною статтею, за умови наявності в такої особи не менш як 15 років страхового стажу;

надавали соціальні послуги, вважалися безвісно відсутніми за рішенням суду або мали правовий статус осіб, зниклих безвісти, перебували в полоні, що підтверджується відомостями та/або документами, наданими уповноваженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, державними реєстраторами, суб`єктами державної реєстрації, установами та організаціями в порядку та випадках, визначених законодавством, або перебували в місцях позбавлення/обмеження волі, або до них застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від роботи (посади), застосовувалися запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою, а також перебували у складних життєвих обставинах, викликаних інвалідністю, тривалою хворобою, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я встановленого зразка, алко- або наркозалежністю, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, який забезпечує надання первинної медичної допомоги, на підставі довідки встановленого зразка закладу охорони здоров`я, що провадить діяльність з надання наркологічної допомоги населенню, в якому особа перебувала на диспансерному обліку (далі - складні життєві обставини), або перебували у відпустці без збереження заробітної плати, якщо дитина потребує домашнього догляду, відповідно до пункту 3 частини першої статті 25 Закону України "Про відпустки";

Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами першим - п`ятим цього підпункту, також призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії:

сплатили (за них сплачено) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, протягом кварталу, що передує кварталу перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії або перед місяцем, у якому житлова субсидія призначається без звернення громадянина. Водночас особі, яка працює за строковим трудовим договором, житлову субсидію може бути призначено лише у разі, коли строк дії строкового трудового договору є більшим, ніж строк, на який призначається житлова субсидія;

Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами першим - четвертим цього підпункту, також призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, одноосібно виховують дітей віком до шести років або дітей з інвалідністю;

4) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив на суму, яка на дату проведення операції перевищує 100 тис. гривень:

купівлю земельної ділянки, квартири (будинку) (крім житла, отриманого або придбаного за рахунок державного чи місцевого бюджету), іншого нерухомого майна, транспортного засобу (механізму), цінних паперів та інших фінансових інструментів, віртуальних активів (у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які роботи або послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному в пункті 10 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування);

платіж (платежі), що випливає з правочинів, за якими передбачено набуття майнових прав на нерухоме майно та/або транспортні засоби (механізми) (крім об`єктів спадщини та дарування);

внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації;

благодійну діяльність (виключно у вигляді сплати коштів);

надання поворотної/безповоротної фінансової допомоги, позики.

Житлові субсидії призначаються у разі купівлі квартири (будинку) протягом шести місяців після продажу іншої квартири (будинку), що були єдиним житловим приміщенням у власності особи, на підставі підтвердних документів, і доходи від такого продажу не враховуються у сукупний дохід домогосподарства.

Житлові субсидії призначаються у разі купівлі, зокрема у кредит, генеруючих установок, що виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, та їх комплектувальних виробів, а також з урахуванням положень Порядку надання фінансової державної підтримки фізичним особам, які встановлюють у власних домогосподарствах генеруючі установки, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2024 р. № 673 (Офіційний вісник України, 2024 р., № 58, ст. 3424). Разовий платіж, що випливає з правочинів, за якими передбачено набуття майнових прав на таке майно, не повинен перевищувати 150 тис. гривень;

5) уповноваженим органом отримано інформацію про наявність простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув і загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії (крім заборгованості за послугу з постачання та розподілу природного газу, що нарахована виконавцем комунальної послуги з посиланням на рішення суду щодо норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу та у зв`язку з приведенням об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, а також у разі, коли заборгованість виникла через те, що об`єднання, які є колективними споживачами (замовниками) усіх або частини житлово-комунальних послуг, та виконавці комунальних послуг не надали уповноваженим органам інформацію, необхідну для призначення та розрахунку розміру житлової субсидії, про співвласників багатоквартирного будинку/споживачів комунальних послуг).

Відповідна норма не застосовується під час призначення субсидії громадянам на наступний період у разі, коли Мінсоцполітики не забезпечено фінансування житлових субсидій таким громадянам.

У разі коли, за даними Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, виконавцем послуги з постачання та розподілу природного газу всупереч рішенням зазначеної Комісії щодо заборони під час здійснення комерційних розрахунків за використаний побутовими споживачами природний газ приводити об`єми такого газу у відповідність із стандартними умовами відповідні нарахування проведено, заборгованість за таким виконавцем не враховується;

Житлова субсидія у випадку, передбаченому абзацом першим цього підпункту, призначається з початку опалювального (неопалювального) сезону за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження споживачем заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) протягом двох місяців з початку такого сезону, в іншому випадку - з місяця, що настає за тим, у якому до уповноваженого органу надійшло документальне підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження споживачем заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі);

6) громадянин не повернув надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії за попередні періоди її одержання на вимогу уповноваженого органу або не сплачує суми до повернення, визначені уповноваженим органом;

7) у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які, за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці (крім осіб, заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів яких погашається частинами за рішенням суду, осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти, осіб, які є алко- або наркозалежними, що підтверджується довідкою від лікаря, осіб, до яких застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від роботи (посади), осіб, до яких застосовуються запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою);

8) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має у власності більше ніж одне житлове приміщення (квартиру, будинок), крім житлових приміщень у гуртожитках та житла:

яке належить на правах спільної сумісної або часткової власності;

отриманого у спадщину особою, визначеною в частині першій статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за умови, що жодне із житлових приміщень, яке перебуває у власності, у тому числі на яке оформлено право на спадщину, не здається в оренду, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства;

розташованого в сільській місцевості, селищах міського типу, на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення;

знищеного/непридатного для проживання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, або з інших причин, за наявності відповідної інформації у Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування такого факту знищення/пошкодження житлового приміщення (квартири, будинку);

отриманого дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, особою з їх числа за рахунок державного чи місцевого бюджету.

Інформація про наявність (відсутність) у власності зазначених осіб житлових приміщень зазначається у декларації;

9) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень, про що зазначається в декларації;

10) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив операції з купівлі безготівкової та/або готівкової іноземної валюти (крім валюти, отриманої від благодійних організацій або придбаної для оплати медичних та/або освітніх послуг), а також банківських металів на загальну суму, що перевищує 50 тис. гривень.

Уповноваженим органом протягом 10 календарних днів з дня подання зазначених документів та отримання інформації відповідно до пункту 50 цього Положення приймається рішення про:

призначення житлової субсидії;

непризначення житлової субсидії (у разі, коли за результатами розрахунку житлової субсидії її розмір має нульове або від`ємне значення);

відмову в призначенні житлової субсидії (п. 60 Положення № 848).

Відповідно до п. 62 Положення № 848 у разі прийняття рішення про відмову в призначенні житлової субсидії уповноважений орган повідомляє заявнику про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. При цьому уповноважений орган інформує заявника про прийняте рішення в паперовій формі з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис із зазначенням причин відмови і порядку оскарження прийнятого рішення або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія.

У період дії воєнного стану в Україні уповноважений орган може повідомляти заявнику про прийняте рішення в телефонному режимі із внесенням відповідного запису до окремого журналу реєстрації інформування заявників, в якому зазначається: - номер рішення уповноваженого органу; - номер телефону заявника; - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) заявника; - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) посадової особи, яка здійснювала інформування; - дата та час телефонного дзвінка.

Судом встановлено, що в рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.11.2024 року № -2024-2 та від 03.12.2024 року № -2024-3 підставами для відмови у призначенні субсидії ОСОБА_2 слугувала обставина відсутності у члена домогосподарства, а саме у ОСОБА_1 15 років страхового стажу.

Водночас, судом під час розгляду даної справи встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області неправомірно було незараховано до страхового стажу період роботи.

Також судом встановлено, що станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України (14.11.2024), ОСОБА_1 мав 16 років 7 місяців 29 днів страхового стажу.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на отримання субсидії, оскільки її чоловік (член домогосподарства) ОСОБА_1 на момент звернення із заявами про призначення субсидії на опалювальний сезон з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, мав 15 років страхового стажу.

Враховуючи вище встановлені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі по справі, як суб`єкти владних повноважень, не довели суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 15.10.2024 відстрочено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплату судового збору до ухвалення судом рішення по справі.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що задоволенню підлягають всі заявлені вимоги, однак вимога про зарахування до страхового стажу підлягає частковому задоволенню, тобто без врахування періоду навчання.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) судового збору у розмірі 1211,20 грн з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд. 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №59 від 22.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.08.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.08.1979 по 10.06.1983 у колгоспі «Дружба» до його стажу, з урахуванням висновків суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № -2024-2 від 08.11.2024 року, № -2024-3 від 03.12.2024 року про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити субсидію ОСОБА_2 на опалювальний сезон з жовтня 2024 року по квітень 2025 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд. 3) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 24.03.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі "Електронний суд".

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/)

Суддя А.С. Зеленов