Справа № 580/11044/24
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року справа № 580/11044/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Орленко В.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Левчук С.В.,

представника позивача - Давидяк Ю.О. (згідно ордеру від 07.11.2024 серії АІ №1743162),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , польова пошта НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2024 представник позивача, адвокат Давидяк Ю.О. згідно ордеру від 07.11.2024 №1743162 у позовній заяві просить (позовна заява в новій редакції від ):

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 26.12.2022 по 28.03.2023 включно з розрахунку 100 000 грн на місяць;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виконати постанову Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 26.12.2022 по 28.03.2023 включно з розрахунку 100 000 грн на місяць.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 18.11.2022, під час безпосередньої участі у захисті Батьківщини, ОСОБА_1 отримав поранення, після чого в період з 18.11.2022 по 21.12.20222 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. Позивач вважає, що у зв`язку з отриманням бойового поранення (травми), необхідністю проходження лікування та відновлення стану здоров`я він має право на додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн відповідно до Постанови № 168. Відтак позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому вказану доплату за спірний період, однак відповідач відповіді на заяву не надав. Оскільки позичеві не нараховано та не виплачено додаткової винагороди за вказаний період, тому за захистом своїх порушених прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 20.11.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

02.12.2024 представником відповідача направлено до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що відповідно до довідок військово-лікарської комісії від 26.12.2022 №2299, від 26.01.2023 №б/н, та довідка від 28.02.2023 №119/120/15, що поранення позивача відноситься до легкого ступеня, що суперечить вимогам Наказу №260 та Постанові №168, тому підстави для виплати додаткової винагороди відсутні.

28.01.2025 представником позивача надано до суду клопотання про долучення доказів, а саме копію довідку ВЛК від 23.05.2023 №579, копію довідки ВЛК від 15.02.2024 №58, копію довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 07.12.2023 серії 12 ААА №066306, довідку до акта огляду МСЕК від 07.12.2025 серії 12 ААГ №426184. Крім того у клопотанні зазначає, що запис про тяжкість поранення (легкого ступеня), міститься лише у довідці ВЛК від 26.12.2022 №2299, тоді як у довідках (від 26.01.2023 №б/н, та довідка від 28.02.2023 №119/120/15), на які постилається відповідач про ступінь тяжкості поранення не зазначено.

Ухвалою суду від 09.01.2025 постановлено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначене підготовче судове засідання на 29.01.2025 - протокольною ухвалою оголошено перерву на 19.02.2025 - повістками про виклик призначене підготовче судове засідання на 05.03.2025- закрите підготовче судове засідання, призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 12.03.2025.

12.03.2025 представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (20.01.2025 вх 2684/25).

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Позивач, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , яке видане 07.03.2024.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.10.2022 №282 солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому, 18.11.2024 під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в результаті мінометно-артилерійського обстрілу внаслідок мінного вибуху позивач отримав поранення (довідка в/ч НОМЕР_2 від 26.01.2023 №1213).

Також в означеній довідці зазначено наступне: «Поранення не пов`язане з вчиненням злочину чи адміністратвиного правопорушення не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, не було спричинено шляхом самокалічення чи іншого навмисного спричинення собі тілесного ушкодження».

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 26.12.2022 №2299, зазначено, що: Стан після мінно-вибухової травми легкого ступеню (18.11.2022),було встановлено потребу у відпустці для лікування після поранення на 30 календарних днів.

У Довідці військово-лікарської комісії від 26.01.2022 №40 було встановлено потребу у відпустці для лікування після поранення на 30 календарних днів.

У Довідці військово-лікарської комісії від 28.02.2023 №119/120/15 було встановлена потреба у відпустці для лікування після поранення на 30 календарних днів.

У довідці ВЛК від 23.05.2023 №579 зазначено, що відповідно до наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370 - травма отримана ОСОБА_1 є тяжкою.

У довідці ВЛК від 15.02.2024 №58 зазначено, що що відповідно до наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370 - травма отримана ОСОБА_1 є тяжкою.

У довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 07.12.2023 серії 12 ААА №066306 зазначено ступінь втрати професійної працездатності позивача, що складає 65%.

Згідно двідки до акта огляду МСЕК від 07.12.2025 серії 12 ААГ №426184 ОСОБА_1 було присвоєно ІІ (другу) групу інвалідності.

12.09.2024 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 у якій просив провести перерахунок та виплатити невиплачену суму додаткової винагороди у сумі 100000 грн за період 26.12.2022 по 28.03.2022.

Відповіді військової частин НОМЕР_2 на вказану заяву позивача матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє до сьогодні.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У силу абзацу другого частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Як визначено частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до частин першої четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (набрала чинності 01.03.2018), пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Згідно з абзацами другим, третім пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.

Пунктом 1 розділу XXVIII Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

У абзаці першому пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова №168), встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац 1 пункту 12 постанови №168).

Абзацом 3 пункту 12 постанови №168 зазначено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 видно лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Також, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 Порядок №260 доповнено розділом XXXIV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану", що застосовується з 01.02.2023 та пунктом 10 якого передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Спірним питання в межах розгляду даної справи є наявні у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 за час перебування у відпустці для лікування після поранення отриманим 18.11.2022.

За встановлених обставин у цій справі позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 18.11.2022 по 21.12.2022, з 21.12.2022 по 26.12.2022 та у відпустці для лікування після поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 26.12.2022 по 28.03.2022, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями документів, проте у період перебування у відпусці для лікування після поранення пов`язаним із захистом Батьківщини виплата додаткової винагороди в розмірі 10000 з розрахунку на один місяць не відповідачем не здійснювалась, що підтверджується матеріалами справи.

Надаючи оцінку доказам та доводам сторін щодо періоду з 26.12.2022 по 28.03.2022, під час якого позивач перебував у відпустці для лікування після поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 4 п. 1 Постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Суд встановив, що позивач був у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у період з 26.12.2022 по 28.03.2023, що підтверджується довідками ВЛК від 26.01.2022 №2299, від 26.01.2022 №40, від 28.02.2023 №119/120/15.

У довідці військово-лікарської комісії від 26.01.2022 №2299, зокрема зазначено: Стан після мінно-вибухової травми легкого ступеню.

Відповідач зазначив, що за вказаний період, позивачу не виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100000,00 грн, оскільки Постановою №168 визначено, що така допомога виплачується лише внаслідок отримання тяжкого поранення під час захисту Батьківщини. Отже, враховуючи, що в довідках ВЛК від 26.12.2022 №2299, від 26.01.2023 №б/н, та довідка від 28.02.2023 №119/120/15зазначено, що травма позивача легкого ступеня, виплата такої допомоги не передбачена.

Суд, критично оцінює такі доводи відповідача, з наступних підстав.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від14.08.2022 №402 (Положення №402).

Згідно з п. 2.1. Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК) приймають постанови.

Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Згідно з п. 6.11. Положення №402, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів.

Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

При цьому, форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення №402.

У довідці військово-лікарської комісії №2299 від 26.12.2022 травму ОСОБА_1 визначено, як легкого ступеня, але такий висновок, здійснений через відсутність довідки про обставини травми (вказана інформація зазачена в довідці: довідка про обставини травми відсутня).

Водночас, в подальшому, довідкою військово-лікарської комісії №579 від 23.05.2023 підтверджено, що ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК 23.05.2023 та за результатами огляду зазначено, що отримана травма (18.11.2022), згідно Класифікатора розподілу травм за ступнем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ від 04.07.2007, відноситься до тяжких.

Довідкою військово-лікарської комісії №58 від 15.02.2024, встановлено, що травма отримана ОСОБА_1 18.11.2022 згідно Класифікатора розподілу травм за ступнем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ від 04.07.2007, відноситься до тяжких.

Отже, оскільки постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною (гарнізонною) ВЛК, водночас довідкою військово-лікарської комісії №579 від 23.05.2023 та довідкою військово-лікарської комісії №58 від 15.02.2024 визначено травму ОСОБА_1 , як тяжку, то період з 26.12.2022 по 28.03.2023є перебуванням у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Водночас, суд зазначає, що доказів виплати позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період перебування позивача у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 26.12.2022 по 28.03.2023, матеріали справи не містять.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 Кодексу адміністративного судчинства України, суд робить висновок про те, що позивачу підлягає нарахуванню та виплаті додаткова винагорода передбачена Постановою №168 за період з 26.12.2022 по 28.03.2023, включно, з розрахунку 100000 грн на місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодекс адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду цієї справи не здійснюється, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а докази понесення ним інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 2, 5-16, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України №16 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 26.12.2022 по 28.03.2023 включно з розрахунку 100 000 грн на місяць.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виконати постанову Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 26.12.2022 по 28.03.2023 включно з розрахунку 100 000 грн на місяць.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21.

Копію рішення направити учасникам справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , польова пошта НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) .

Ріщення суду складене 24.03.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО