Справа № 240/24815/22
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/24815/22

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ПРАТ "Житомирське АТП-11854" до Державної служби України з безпеки на транспорті вдділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ПРАТ "Житомирське АТП-11854" звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.09.2022 №309951 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000, 00 грн.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що оскаржувана постанова прийнята без врахування фактичних обставин справи, не у відповідності до норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивачем заявлено клопотання, в якому просить суд проводити розгляд справи за участю представників сторін.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за участю сторін.

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду направив відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Заперечуючи проти позову стверджує, що відсутність необхідних документів, в даному випадку - щоденні реєстраційні листки (роздруківки) режиму праці та відпочинку водія, протокол перевірки та адаптації аналогового тахографа до транспортного засобу), визначених положеннями Закону № 2344-III та Порядку № 1567 на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті від 01.08.2022 № 331249. Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", як наслідок, складено постанову від 27.09.2022 №309951. Стверджує, що вказаний акт індивідуальної дії повністю відповідає Закону №2344-ІІІ.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

Відповідно до акту перевірки 01.08.2022 № 331249, згідно направлення на перевірку від 28.07.2022 №013913 було перевірено транспортний засіб VOLVO номерний знак НОМЕР_1 та встановлено порушення, відповідальність за який передбачена ч.1 абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", відсутні щоденні реєстраційні листки роздруківки обліку режимів праці та відпочинку водія, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Матеріали справи містять докази того, що підприємство запрошено на розгляд справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт.

27.09.2022 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області було винесено постанову №309951 про застосування щодо ПРАТ "Житомирське АТП-11854" адміністративно - господарського штрафу у сумі 17000 грн., за порушення вимог ст.48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт".

Не погоджуючись з постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області 27.09.2022 №309951, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (надалі - Закон №2344-III).

Відповідно до статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Згідно з приписами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи суд встановив, що підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу слугував висновок інспектора щодо перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", з огляду на відсутність у водія щоденних реєстраційних листкіа роздруківки обліку режимів праці та відпочинку водія, протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу .

При цьому, слід зазначити, що Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

В розумінні вимог ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із товаро-транспортної накладної №1310 від 29.07.2022, автомобільним перевізником є Житомирське АТП 11854.

В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказано ПРАТ «Житомирське АТП 11854».

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для автоперевізника.

Таким чином, в даному випадку саме ПРАТ «Житомирське АТП 11854 є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів.

Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону №2344-ІІІ).

Статтею 34 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів і забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39, 48 Закону №2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Статтею 48 Закону №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною 2 ст.48 Закону №2344-III, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Відповідно до статті 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів передбачає належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106 (далі - Положення №340), затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення про робочий час і час відпочинку водіїв), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графік змінності водіїв.

Отже, згідно положень наведених норм, автомобіль з повного масою понад 3,5 тон має бути обладнаний діючим та повіреним тахографом, і лише у разі якщо такий автомобіль не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку або має копію графіку змінності водіїв.

При цьому документи про повірку тахографа або індивідуальна контрольна книжка водія є в розумінні статті 48 Закону №2344-III іншими документами, передбаченими законодавством, для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.

Відповідно до пункту 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) водій транспортного засобу обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з пунктом 3.5 Інструкції №340 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, та протоколи перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Верховний Суд аналізуючи наведені норми законодавства у постановах від 29.03.2017 у справі №813/5710/14 та від 10.05.2019 у справі №816/124/17 висловив правову позицію, згідно якої вантажні автомобілі повною масою понад 3,5 тон, які використовуються суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених приписами статті 48 Закону №2344-ІІІ, обов`язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарт (реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв) або картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Отже, визначальним при вирішенні цього спору є факт надання або ненадання водієм посадовим особам відповідача на момент перевірки, визначених законодавством документів на підтвердження його режиму праці та відпочинку, зокрема, у даному випадку, для автомобіля обладнаного тахографом - протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також заповненої тахокарти.

З акту перевірки вбачається, що водій транспортного засобу не надав працівникам контролюючого органу протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що зауважень до акта перевірки в графі "Пояснення водія про причини порушень" водієм не зазначено. Напроти вказаної графи лише проставлено підпис про ознайомлення з актом.

Позивач посилаєьтся на те, що на момент перевірки водій транспортного засобу «не знайшов» реєстраційний лист роздруківки обліку режимів праці та відпочинку водія, проте вказаний реєстраційний лист був наданий позивачем відповідачеві під час розгляду адміністративних матеріалів та до суду.

Суд зазначає, що в силу вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з вимогами статей 39, 48, 49 цього Закону, відповідальність за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки необхідних документів, настає незалежно від причин відсутності таких документів у водія транспортного засобу та ненадання їх до перевірки. Втрата водієм транспортного засобу документів, які повинні бути надані до перевірки, не є підставою, яка звільняє перевізника від відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до абзацу третього частини 1 статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція наведеної норми Закону №2344-III передбачає відповідальність саме за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги надану індивідуальну контрольну книжку водія.

До того ж, позивач не заперечує, а матеріалами справи підтверджується, що автомобіль з держаним номерним знаком НОМЕР_1 , це вантажний автомобіль VOLVO FM 400 з масою понад 3,5 тон.

Судом встановлено, що вантажний транспортний засіб був обладнаний тахографом, що підтверджується роздруківко тахографа від 01.08.2022.

Позивачем до позовної заяви долучено протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу №UA063-005968А від 02.09.2020 року.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази надання вказаного протоколу під час проведення перевірки.

Як вже зазначалося, в акті перевірки зроблено висновок про відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. При цьому, акт перевірки підписано водієм без будь-яких зауважень.

Суд звертає увагу на те, що надання відповідних документів контролюючим органом є обов`язком водія.

Поданий позивачем до матеріалів справи протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу від 03.08.2022 №UA227-00373G не є доказом наявності у водія транспортного засобу такого протоколу саме під час рейдової перевірки, оскільки такий протокол оформлено після того, як 01.08.2022 було проведено перевірку.

Оскільки автомобіль було обладнано тахографом, облік режиму праці та відпочинку водія має здійснюватись з використанням тахографа, проте роздруківка даних тахографа, наявна у матеріалах справи, містить данні про роботу лише транспортного засобу.

Окрім цього, 11.10.05 р. набув чинності Закон України № 2819-IV від 07.09.05 р. «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)».

20.12.2010 р. набрала чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як «реєстраційний листок» та «роздруківка».

Зокрема, частиною 8 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія; для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.

Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія пред`явлення для перевірки відповідних документів та додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні міжнародних перевезень (зокрема встановлено обов`язок водіїв роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв).

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія на момент складання акта про проведення перевірки.

У п. 3.3 Інструкції, картка водія та роздруківка даних роботи тахографа, передбачаються не як альтернатива один одному, а як альтернатива тахокартами заповненим в ручному режимі, у випадку відсутності у транспортному засобі цифрового тахографа, тоді як транспортний засіб позивача обладнаний тахографом.

Відтак, враховуючи, що під час проведення водій перевірки не мав документів, що визначені статтею 48 Закону №2344-ІІІ, висновки відповідача про допущення позивачем правопорушення, внаслідок якого прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, є обгрунтованими та правомірними.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно була винесена вищевказана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу стосовно позивача та відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Отже, відсутні підстави для задоволення позову.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ПРАТ "Житомирське АТП-11854" в особі директора Шкорботуна Олександра Павловича (вул. Корольова, 158,Житомир,10025. РНОКПП/ЄДРПОУ: ) до Державної служби України з безпеки на транспорті вдділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області (м- н С.П.Корольова, 12,Житомир,10014. РНОКПП/) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

24.03.25