Справа № 593/1671/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 593/1671/24 пров. № А/857/6560/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року у справі №593/1671/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції Крамар В.М.,

дата ухвалення рішення 29.01.2025,

місце ухвалення судового рішення м. Бережани,

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

24 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , відповідно до якої позивач просить скасувати постанову серії ЕНА № 3692279 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесену поліцейським СПД (смт. Козова) ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Конопелько Юлією Ярославівною. В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята без належних доказів його вини у порушенні правил дорожнього руху.

В обґрунтування позову зазначено, що вказана постанова є протиправною, порушує права позивача. Під час винесення вказаної постанови позивач не знав про технічну несправність автомобіля, оскільки перед початком руху обстежував транспортний засіб, несправностей не виявив. Чи працювала права фара ближнього світла на момент зупинки автомобіля працівниками поліції не знає, бо працівники не дали змоги йому це перевірити, а почали вимагати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи незадовільний стан доріг, автомобіль, яким керував в той вечір позивач, неодноразово попадав в глибокі вибоїни і це могло призвести до порушення контакту між роз`ємом електричного проводу та світловим елементом.

Позивач стверджує, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 29.01.2025 позов задоволено, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3692279 від 19.12.2024 про накладення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП штрафу в розмірі 340,00 грн скасовано і провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись із вказаним рішенням його оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

Вважає рішення прийнятим з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не здійснено покликання на веб-ресурс, відповідно до якого здійснено висновки про час закінчення сутінків, а також місця події.

Відповідач на підтвердження порушень вимог ПДР покликається на відеоматеріали фіксації порушення та на відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Спірна постанова є законною та обґрунтованою, а поліцейськими при розгляді справи про адміністративне правопорушення повністю додержаного вимог чинного законодавства.

Апелянт просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, не надано будь-яких документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі, які спростовують твердження позивача про те, що він як водій перед виїздом перевірив, справність фар і фари працювали, не надано доказів того, що під час руху транспортного засобу водій об`єктивно мав можливість встановити, що права фара автомобіля не працює в режимі ближнього світла.

Окремо, слід зазначити, що несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація транспортного засобу забороняється, - визначені п. 31.4.3. ПДР, а не п. 31.6. ПДР, яким передбачено випадки коли заборонено подальший рух транспортного засобу.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із такого.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, за змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3692279 прийнятої 19 грудня 2024 року о 17:15:47, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, оскільки останній 19.12.2024 року о 17 год. 08 хв. на 106 км автодороги «Стрий Дніпро - Ізварине» керував транспортним засобом у якого не працювала права фара в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.6. б ПДР. Вказана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесена поліцейським СПД (смт. Козова) відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Конопелько Юлією Ярославівною.

Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернувся до суду із позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Відповідно до підпункту 31.6 «Б» ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В свою чергу, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до апеляційної скарги на позовну заяву надано оптичний диск із відеозаписами.

Колегія суддів зважає на повідомлені апелянтом обставини щодо несвоєчасного надання доступу до матеріалів електронної справи за клопотанням відповідача від 16.01.2025 та скерування відзиву на позовну заяву із диском 28.01.2025, який надійшов до суду вже після ухвалення судового рішення, а тому вважає за доцільне надати оцінку відповідним відеозаписам на такому оптичному диску.

Так за змістом долучених відеозаписів з відеореєстратора на транспортному засобі поліції та відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, на таких зафіксовано подію правопорушення, зокрема, на зустріч поліцейському автомобілю зафіксовано рух транспортного засобу, у якому не працювала права фара в режимі ближнього світла фар в темну пору доби. Згодом поліцейськими здійснено зупинку відповідного транспортного засобу, водієм якого був позивач.

Поліцейськими роз`яснено причину зупинки та надано можливість перевірити факт того, що така фара не працює. Дійсно водій був здивований такому порушенню, постукав по капоту автомобіля, пройшов з поліцейським, де ознайомився із відповідним порушенням в Правилах дорожнього руху.

Відповідними відеозаписами не зафіксовано те, що водій заперечує проти наявного порушення, просить надати можливість йому таке усунути, однак чітко зафіксовано, що водій просив застосувати до нього попередження, а не штраф.

Крім того, поліцейськими детально роз`яснено йому його права та порядок оскарження відповідної постанови, а також у зв`язку з тим, що водій прямував, з його слів, на день народження, нагадали про введення комендантської години у зв`язку з воєнним станом.

Крім того, зі змісту відеозапису чітко прослідковується наявність темної пори доби.

Своєю чергою, позивач від підписання спірної постанови відмовився та просив йому надіслати таку засобами поштового зв`язку для здійснення судового оскарження.

Проаналізувавши викладене у сукупності, апеляційний суд зауважує, що у спірній постанові зазначено про те, що відповідний запис додається до такої постанови, а посилання позивача на обставини щодо вимагання у нього документів без надання можливості побачити поломку, її усунути не відповідають дійсності та повністю спростовуються відповідним відеозаписом.

Сама лиш незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною ч. 1 ст. 121 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 20.03.25