Справа № 280/1521/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/1521/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2024 року в адміністративній справі №280/1521/23 (головуючий суддя першої інстанції Конишева О.В.) за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Публічного акціонерного товариства «Янцівський гранітний кар`єр» про стягнення коштів за податковим боргом,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Публічного акціонерного товариства «Янцівський гранітний кар`єр» про стягнення з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих Публічне акціонерне товариство «Янцівський гранітний кар`єр», а також за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, податковий борг у розмірі 4 699 613, 57 грн. з яких:

- податок на прибуток приватних підприємств у сумі 949 265,45 грн.,

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у сумі 3 750 297,74 грн.,

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата у сумі 46,45 грн.,

- військовий збір у сумі 3,93 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року, яке набрало законної сили 15.05.2024 року, адміністративний позов Головного управління ДПС у Запорізькій області задоволено.

Судом першої інстанції, за заявою стягувача, було видано виконавчий лист по даній справі.

10.06.2024 року Публічне акціонерне товариство «Янцівський гранітний кар`єр» звернулось до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення до 01.05.2025 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року заяву Публічного акціонерного товариства «Янцівський гранітний кар`єр» про розстрочення виконання судового рішення задоволено.

Розстрочено виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року у справі №280/1521/23 шляхом щомісячної сплати Публічним акціонерним товариством «Янцівський гранітний кар`єр» заборгованості у розмірі 4 699 613,57 грн. починаючи з 24.06.2024 року по 01.05.2025 року, рівними частинами.

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняте нове рішення про відмову ПАТ «ЯГК» у розстрочені сплати боргу за рішенням суду першої інстанції у справі від 13.11.2023 року №280/1521/23.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 370 КАС України встановлено, що судові рішення, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами частини першої статті 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя статті 378 КАС України).

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови (частина п`ята статті 378 КАС України).

Тобто, вирішуючи питання про розстрочку виконання судового рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк тощо.

Підставою для розстрочення виконання рішення, в розумінні статті 378 КАС України, є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Заявник просив розстрочити виконання рішення суду у зв`язку з тяжким фінансовим становищем, що склалось на підприємстві. Так, заявник зазначав, що підприємство фактично позбавлене здійснювати свою господарську діяльність, оскільки розташоване за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кам`яне, вул.Зелена, 30, яка з 01.01.2023 року відноситься до території можливих бойових дій та має об`єкти і знаходиться біля об`єктів, які перебувають під постійним ризиком обстрілів агресора, що додатково унеможливлює роботу підприємства.

Зазначав, що стягнення коштів з підприємства по рішенню суду становлять дуже значну суму для підприємства та призведе до блокування рахунків підприємства, що фактично буде зупинкою діяльності підприємства і унеможливить утримання підприємством своїх працівників, майна, та сплату поточних податків. Діяльність підприємства починаючи з 2022 року є постійно збитковою та дозволяє виключно здійснювати утримання в стані збереження основні засоби підприємства.

Так, загальний обсяг операцій в 2021 році (160 млн.грн.), а в 2022 році 27,7 млн.грн., в 2023 році - 29,1 млн. грн., тобто зменшився майже в шість разів. В той же час витрати на утримання підприємства залишились незмінними. Так, збитки підприємства у 2022 році становили 10553 тис.грн., у 2023 році 1951 тис.грн., у 1 кв.2024 році - 1133 тис. грн., що підтверджується звітами про фінансовий стан підприємства за відповідний період. Неможливість виконання судового рішення підтверджується також і довідками банків, які свідчать про відсутність коштів на рахунках підприємства.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що на даний час на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З огляду на встановлені вище обставини, суд першої інстанції вважав, що введення воєнного стану в Україні є обставиною, що істотно ускладнюють виконання рішення суду в цій справі, оскільки у відповідача відсутня можливість швидко погасити заборгованість.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявник не ухиляється від виконання рішення, а шукає способи погашення заборгованості. Така поведінка підприємства є виявом добросовісності намірів заявника в частині виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості.

Враховуючи специфіку діяльності заявника, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне зазначити, що розстрочення заборгованості надасть змогу підприємству здійснювати свою господарську діяльність, виплачувати працівникам заробітну плату, проводити сплату податків, а також сплачувати наявну заборгованість за рішенням суду у справі №280/1521/23.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в адміністративній справі №280/1521/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в адміністративній справі №280/1521/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко