Справа № 520/27811/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 р. Справа № 520/27811/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 (суддя: Мар`єнко Л.М., м. Харків) по справі № 520/27811/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "НОВИЙ СТИЛЬ"

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "НОВИЙ СТИЛЬ" (далі - ПАТ "НОВИЙ СТИЛЬ", позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці (далі - відповідач, митний орган), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000169/2 від 05.04.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність складеного відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000169/2 від 05.04.2023, оскільки при здійсненні митного оформлення ввезеного на митну територію України товару за митною декларацією №23UA06U1 від 04.04.2023 позивачем було надано відповідачу вичерпний перелік як основних, так і додаткових документів, які кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, підтверджують усі числові значення складових митної вартості і не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Посилаючись на приписи статей 53-54 Митного кодексу України (далі - МК України), стверджував, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити усі складові її числового значення та здійснити перевірку усіх наданих до митного оформлення документів, однак, у спірних правовідносинах відповідач лише обмежився посиланнями на відсутність у наданих товариством документах усіх необхідних даних для визначення митної вартості за ціною договору та на наявність розбіжностей, проте жодним чином не конкретизував яким чином це впливає на правильність визначення митної вартості.

На думку позивача, наявність у відповідача обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, при цьому, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без надання відповідних роз`яснень та обґрунтувань, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 у справі № 520/27811/23 адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "НОВИЙ СТИЛЬ" (Григорівське шосе, буд.88, м. Харків, 61020, ) до Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд.16-Б, м. Харків, 61003, ) про скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000169/2 від 05.04.2023.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд.16-Б, м. Харків, 61003, ) на користь Приватного акціонерного товариства "НОВИЙ СТИЛЬ" (Григорівське шосе, буд.88, м. Харків, 61020, ) витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм процесуального і матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі № 520/27811/23 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ПАТ «НОВИЙ СТИЛЬ».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що контроль правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД №23UA06U1 від 04.04.2023, здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог статті 54 МК України шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також статей 336, 337, 363 МК України в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками. У результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, було встановлено, що рівень митної вартості товару згідно ЄАІС становить 5,02 дол. США/кг, водночас задекларований позивачем рівень митної вартості 3,27 дол. США/кг. (джерело: ЕМД №23UA08U0 (UA807200/2023/1408) від 09.02.2023 (товар 1). Рівень митної вартості товару 2 згідно ЄАІС становить 5,01 дол. США/кг, разом з цим задекларований позивачем рівень митної вартості 4,75 дол. США/кг. (джерело: ЕМД №23UA98U4 (UA209170/2023/19498) від 13.03.2023 (товар 4), що свідчить про заниження позивачем дійсної митної вартості імпортованих товарів.

Зауважив, що спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів щодо можливого заниження митної вартості товарів, зокрема за кодом: 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості) є обов`язковою до виконання рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи та вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів. Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що жоден нормативно-правовий акт не зобов`язує митний орган у запиті про надання додаткових документів зазначати, які саме розбіжності були виявлені посадовою особою митного органу під час аналізу документів, поданих до митного оформлення. За таких обставин, вимога митниці, скерована декларанту у направленому електронному повідомленні, про надання наявних у нього додаткових документів узгоджується з нормами частини 3 статті 53 МК України та висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.08.2021 по справі № 520/4787/19, від 04.08.2021 по справі № 520/3421/19.

На підставі вищевикладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України, була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару. Однак, 04.04.2023 декларантом підприємства було надіслано лист № 04/04/2023-1, в якому було зазначено про неможливість надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість, та вимога щодо прийняття митницею рішення, тобто декларантом не було доведено митниці заявлену митну вартість, у зв`язку з чим Харківською митницею прийнято спірне рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару за другорядним (резервним) методом, у відповідності до статті 64 МК України.

З огляду на вищевикладене, вважав, що рішення про коригування митної вартості №UA807000/2023/000169/2 від 05.04.2023 винесене на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, тому обставини для його скасування відсутні.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 - без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі (з метою пояснення правомірності витребування додаткових документів) сумніви, які нібито були підставою для запиту додаткових документів не було вказано митницею безпосередньо в самому запиті № 24758 від 04.04.2023 про надання таких документів, що унеможливило надання позивачем бажаних митницею документів та відповідних пояснень.

Вважає безпідставним твердження відповідача щодо надання до митного органу митної декларації країни відправлення, оскільки, по-перше, в силу приписів ч.2 ст. 53 МК України остання не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару, по-друге, експортна декларація заповнювалась згідно вимог законодавства країни відправлення товару, що виключає можливість позивач якимось чином вплинути на її зміст.

Щодо посилання митного органу на наявність рішень про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що всі рішення про коригування митної вартості були оскаржені позивачем у судовому порядку, в результаті чого частину з них вже визнано протиправними та скасовано.

Доводи апелянта щодо ненадання акту виконаних робіт щодо оплати транспортних послуг, наявність якого передбачено п. 3.2.9 договору транспортних послуг №15012021 від 04.01.2021, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки листом № 19.01.2023/1 відповідачу, серед інших документів щодо вартості та оплати послуг з перевезення товару, було надано акт здачі-прийняття робіт №34А від 02.11.2022.

Крім того, зауважує, що позивачем листом № 19.01.2023/1 в порядку ст. 55 МК України відповідачу були надані документи з оплатою перевезення та з відомостями про вартість перевезення, які на дату ВМД були ще відсутні: платіжне доручення № 7022 від 10.11.2022, рахунок № 34А від 24.10.2022, акт здачі-прийняття робіт № 34А від 02.11.2022, CMR A № 608962 від 24.10.2022 з відміткою про отримання товару; звіт про оцінку майна № 08/11/2022/03 від 08.11.2022 суб`єкта оціночної діяльності РТВП «Гранід» у формі ТОВ. Щодо банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, до відповідача було доведено, що відповідно до п.п. 5.2. Контракту № 11122018 оплата товару здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару покупцю, за комерційним інвойсом на товар № 2220874, термін оплати 22.01.2023; на дату складання листа 19.01.2023 - партія товару з боку АТ «Новий стиль» ще не сплачена, відтак, банківські платіжні документи об`єктивно відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Новий стиль" (код 32565288) зареєстроване як суб`єкт господарювання - юридична особа, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.07.2003 за №0003073. Основний вид діяльності за КВЕД: 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

Між позивачем (покупець) та компанією ROLLYX s.r.o. (продавець) укладено Контракт №11122018 від 11.12.2018, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступну продукцію: конструкційні частини меблів: коліщата та опора (надалі - "Товар") на умовах, викладених у цьому Контракті (п.1.1. Контракту).

Пунктом 1.2 Контракту визначено, що поставка Товару здійснюється партіями в межах загальної суми цього Контракту. Узгодження замовлень на конкретну партію товару здійснюється сторонами електронною поштою. Підтвердження замовлення Покупця з отримання повідомлення електронною поштою та/або виставлення Подавцем проформи-інвойсу.

Конкретний вид (асортимент) товару кожної партії поставки узгоджується сторонами в замовленні та визначаються в специфікаціях та інвойсах, які додаються до Контракту та складають його невід`ємну частину (п.1.3. Контракту).

Відповідно до п.3.1, Продавець поставляє Покупцю Товар на наступних умовах у: FCA Люстенище, Чехія, вул. Зелена, 422.

Пунктом 5.1 визначено, що загальна сума Контракту становить 1000000,00 (один мільйон) Євро.

Оплата товару здійснюється покупцем шляхом оплати товару протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару покупцеві (пункт 5.2 Контракту).

Як зазначає позивач у позовній заяві, товар був ввезений окремою партією. Для митного оформлення позивачем 04.04.2023 складена окрема митна декларація №23UA06U1 з визначенням митної вартості товару за основним методом - ціною угоди (контракту) у відповідності до вимог Митного кодексу України та подана до митного посту "Барабашово" Харківської митниці.

На підтвердження митної вартості товару позивачем були подані наступні документи: контракт №11122018 від 11.12.2018; додаткова угода до Контракту від 05.08.2022; додаткова угода від 21.12.2022; додаткова угода від 30.03.2023; специфікація від 30.03.2023 №52; комерційний інвойс від 30.03.2023 №2230271 (з перекладом); автотранспортна накладна від 30.03.2023 №А514016; договір на транспортно-експедиційні послуги від 04.01.2021 №15012021; рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг від 31.03.2023 №8А; довідка про вартість перевезення від 31.03.2023 б/н; калькуляція транспортних витрат від 31.03.2023 б/н; копія експортної декларації країни відправлення №23CZ6100002В133DB6 від 30.03.2023; заява на завантаження в Польщі від 23.03.2023; довідка про навантажувально-розвантажувальні роботи; пакувальний лист; прайс-лист виробника від 01.06.2022.

04.04.2023 Харківською митницею було направлено позивачеві запит №24758 (електронне повідомлення декларанту), у якому зазначалось про недостатність документів для визначення складових митної вартості товарів, вказано, що спрацював АСАУР, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Запропоновано надати (за наявності) додаткові документи, в тому числі, передбачені частиною 3 статті 53 МКУ.

ПАТ "НОВИЙ СТИЛЬ" направило митному органу лист від 04.04.2023 №04/04/2023-1 з інформацією та поясненнями стосовно запитуваної інформації та поставки товару. Також повідомлено, що декларантом надано всі наявні на дату розмитнення документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару, у зв`язку з чим просив дозволити митне оформлення вантажу відповідно до вимог статті 55 МК України.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, 05.04.2023 Харківською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА807000/2023/000169/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2023/000179.

Так, вказане рішення про коригування митної вартості товарів №UА807000/2023/000169/2 від 05.04.2023 вмотивоване тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально; документи, подані декларантом та зазначені у частині другій ст.53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару (в митній декларації країни відправлення не вказано умови поставки, валюту угоди та вартість товару, код товару не відповідає коду товару, який зазначено у МД, в наданому прайс-листі відсутній термін дії) та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Джерелом інформації для даного рішення по товару є: МД №UA807200/2023/1408 від 09.02.2023, №UA209170/2023/19498 від 13.03.2023, наявні рішення про коригування митної вартості товарів на ідентичні/подібні товари по даному підприємству. Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним) у відповідності до статті 64 МКУ. Розрахунок митної вартості товарів згідно з ЄАІС: товар №1 - 5,02 доларів США/кг (4,6169 євро/кг), товар №2 - 5,10 доларів США/кг (4,6077 євро/кг).

З метою уникнення простою транспорту та виробничою необхідністю позивач оформив товар за ціною, визначеною митним органом, оформивши 05.04.2023 митну декларацію №23UA62U2, за якою випущено товар у вільний обіг під гарантію за ст.55 Митного кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваного рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товару №UА807000/2023/000169/2 від 05.04.2023, оскільки, застосовуючи резервний метод при визначенні митної вартості товарів, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митним органом не наведено пояснень щодо зроблених коригувань про обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, а, відтак, таке рішення прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню. При цьому, судом враховано, що позивач під час митного оформлення надав відповідачеві усі необхідні документи, які ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набрав чинності з 01.06.2012.

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.

Колегія суддів зазначає, що виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості за ціною угоди, митний орган пов`язує з наявністю цінової інформації в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено за ціною вищою, ніж рівень митної вартості задекларований позивачем, у зв`язку з чим зроблено висновок про незазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі викладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України, була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Обґрунтовуючи причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог статей 54, 55, 57, 58, 59, 60, 62, 63 МК України, відповідачем зазначено про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені у повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

- в митній декларації країни відправлення не вказано умови поставки, валюту угоди та вартість товару, код товару не відповідає коду товару, який зазначено у МД;

- в наданому прайс-листі відсутній термін дії;

- наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству;

- відсутність у розпорядженні митного органу інформації щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані;

- відсутність даних щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України;

- відсутність даних щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування;

- не надання декларантом інформації та документів, якіі мали вплив на процес формування ціни товару, а також на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку із виробництвом товару;

- відсутність даних щодо витрат на навантаження, вивантаження, страхування транспортування до місця перетину митного кордону України;

- відсутність інформації щодо прибутку, що одержує експортер в результаті поставки в Україну.

Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості товарів №UА807000/2023/000169/2 від 05.04.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з посиланням на аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлення, що рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений час є більшим і становить 5,02 дол. США/кг по товару № 1 (джерело МД №UA807200/2023/1408 від 09.02.2023) та 5,01 дол. США/кг по товару № 2 (джерело МД №UA209170/2023/19498 від 13.03.2023), митну вартість товару скориговано до відповідного рівня за другорядним (резервним) методом.

Колегія суддів зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті, письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не відобразивши при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. При цьому, у рішенні не проведено детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами, не наведено вартісні та якісні характеристики товару, що має суттєве значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлюється виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива лише з посиланням на раніше оформлену митну декларацію.

З наданої до матеріалів справи митної декларацій №UA209170/2023/19498 від 13.03.2023, яка, зокрема, бралась відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів, вбачається, що якісні характеристики імпортованих товарів за вказаним документом є відмінними від тих, що декларувались позивачем.

Так, відповідно до порівняльної ЕМД №UA209170/2023/19498 від 13.03.2023 декларувався товар: фурнітура для меблів: окантовочний профіль з поліетилену, гнучкий з максимальним поперечним перетином більше 1 мм; текстильні вироби технічного призначення для меблів: стрічка кріплення ОКЕ 46; арматура кріплення з недорогоцінних металів, що використовується для меблів. Країна відправлення Польща. Код країни відправлення PL. Умови поставки FCA PL Medyka.

Водночас, відповідно до поданої позивачем до митного оформлення ЕМД №23UA06U1 від 04.04.2023 декларувався товар 1: коліщата для меблів. Не містять у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі. Країна відправлення Чехія. Код країни відправлення CZ. Умови поставки FCA CZ Lustenice.

З аналізу вищенаведених ЕМД вбачається, що види товару та їх характеристики є суттєво відмінними з порівняльною декларацією, що могло мати істотний вплив на визначення ціни за одиницю товару та дає підстави для висновку, що зазначений у вказаній порівняльній декларації товар не є подібним (аналогічним) товарам, вказаним у ЕМД № №23UA06U1 від 04.04.2023, що була надана позивачем до митного оформлення.

Щодо посилань митного органу на рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, колегія суддів зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Доводи митниці про відсутність в митній декларації країни відправлення відомостей щодо умов поставки, валюти угоди та вартості товару, а також відсутність в прайс-листі терміну дії, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 7) копію митної декларації країни відправлення.

Тобто, ці документи, зокрема митна декларація країни відправлення та прайс-лист, не входять до переліку обов`язкових документів, які має надати декларант до митного органу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Вищого адміністративного суду України від 14.05.2015 у справі № 804/9934/13-а, з урахуванням змісту частини 2 статті 53 МК України, декларація країни відправлення не є документом, що підтверджує митну вартість товарів та числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у постанові від 09.04.2021 у справі № 804/5143/16, згідно з яким неподання перекладу декларації країни експортера та відсутність в останній посилань на підприємство, як імпортера товару, не може бути підставою для невизнання визначеної ним митної вартості, адже частиною 2 статті 53 МК України такий документ не віднесений до обов`язкових для подання й, до того ж, не впливає на митну вартість як таку.

Тобто, відомості з експортної митної декларації митний орган може використовувати лише в якості додаткової довідкової інформації, а тому посилання на них, як на підставу для коригування, заявленої декларантом митної вартості, є хибним.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.01.2022 по справі № 810/3667/15, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а отже у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Слід також врахувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.12.2023 по справі № 810/3766/16, згідно з яким ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару за відсутності у митниці підстав для витребування додаткових документів та належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, якщо таких документів не надано, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.

Так, згідно умов пункту 1.3., конкретні види (асортимент) товару кожної партії поставки узгоджуються сторонами в замовленні та зазначаються в специфікаціях та інвойсах, які додаються до контракту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ «НОВИЙ СТИЛЬ» було надано до митного оформлення інвойс № 2230271 від 30.03.2023 (з перекладом), який містить усю необхідну інформацію про асортимент, кількість, вартість товару та відправника, специфікацію № 52 від 30.03.2023, відомості зазначені в якій щодо виду, кількості та ціни товару узгоджуються з відповідними даними інвойса.

Таким чином, відсутність у експортній митній декларації (необов`язкового документа у розумінні приписів частини 2 статті 53 МК України) деяких відомостей щодо товару, не унеможливлювала визнання митної вартості за ціною угоди.

Неприйнятними є і доводи апелянта про ненадання позивачем даних щодо витрат на оплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток, загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну, документів, які мали вплив на процес формування ціни товару, а також на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку із виробництвом товару, інформації щодо прибутку, що одержує експортер в результаті поставки в Україну, оскільки в контракті № 11122018 від 11.12.2018, який було подано позивачем до митного оформлення, відсутні умови (положення), які б передбачали наявність та, відповідно, оплату, вказаних витрат, що в свою чергу свідчить про неможливість надання декларантом відповідних даних; договірні відносини взагалі не передбачали існування наведених в оскаржуваному рішенні витрат.

Посилання в оскаржуваному рішенні на ненадання декларантом інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари також підлягають відхиленню, як такі, що не узгоджуються з вимогами ст. 53 МК України, якою серед вичерпного переліку документів, які має подавати декларант для підтвердження заявленої митної вартості, не передбачено такого виду документу.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

З приводу посилань митного органу в оскаржуваному рішенні на відсутність даних щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування та щодо витрат на навантаження, вивантаження, страхування транспортування до місця перетину митного кордону України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до графи 20 МД №23UA06U1 та п. 3.1. контракту № 11122018 від 11.12.2018, товар поставлявся на умовах FCA Люстеніце, Чехія.

Відповідно до «Інкотермс 2010. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року)», умова поставки FCA франко перевізник (…. назва місця) означає, що продавець здійснює поставку товару, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження і розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Матеріалами справи підтверджено, що в даному випадку позивач додатково поніс витрати у зв`язку з транспортуванням товару від Люстеніце, Чехія до місця ввезення товару на митну територію України.

На підтвердження понесення ПАТ «НОВИЙ СТИЛЬ» витрат на транспортно-експедиційні послуги позивачем надано рахунок на оплату № 8А від 31.03.2023, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 на підставі договору перевезення № 15012021 від 04.01.2021 надав транспортні послуги за маршрутом: Луштеніце Чехія Їглава Чехія Харків Україна, автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , СМР 514016 СМР5931471. Загальна вартість 111 387,00 грн (а.с. 50).

Вказані відомості в повній мірі узгоджуються з інформацією, зазначеною в довідці про транспортні виплати від 31.03.2023, виданій ФОП ОСОБА_1 (а.с. 51), де крім даних, що дублюють зміст рахунку на оплату, додатково зазначено, що вартість перевезення вантажу по маршруту Люстеніце, Чехія кордон України (Краковець) (710 км) становить 70 000,00 грн. Таким чином, вказано, що вартість перевезення вантажу по території України становить 41 387,00 грн..

В контексті спірних правовідносин доцільно вказати, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок-фактура, довідка про транспортні виплати, калькуляція транспортних витрат, автотранспортна накладна, надані позивачем при митному оформленні товару (що підтверджується змістом картки відмови в прийнятті митної декларації (а.с. 104)), є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що вони кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а, отже, у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом визначення митної вартості, згідно з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000169/2 від 05.04.2023.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000169/2 від 05.04.2023, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, тобто всупереч статті 19 Конституції України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі № 520/27811/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова