Справа № 380/16737/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/16737/24 пров. № А/857/33861/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року (головуючий суддя Брильовський Р.М., м. Львів) у справі № 380/16737/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи з січня 2012 по лютий 2021 року з урахуванням довідки про заробітну плату з 01.04.2024 №445; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області перерахувати та виплатити пенсію з 20.06.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з січня 2012 по лютий 2021 року з урахуванням довідки про заробітну плату з 01.04.2024 №445; визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо незарахування періодів з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 28.01.2021 на посаді гірничого диспетчера до підземного стажу роботи з повним робочим днем в шахті, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах у розмірі згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 N 345-VI; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 20.06.2024, зарахувавши періоди з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 28.01.2021 на посаді гірничого диспетчера до підземного стажу роботи з повним робочим днем в шахті, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах у розмірі згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 N 345-VI.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно листа від 20.05.2024 та розрахунків з матеріалів пенсійної справи пенсію позивачу за роботу в шкідливих умовах праці за Списком №1 було призначено з 03.07.2008, страховий стаж зараховано по 31.10.2008. Вказує, що після призначення пенсії продовжив працювати та набув більше ніж 24 місяці страхового стажу після останнього перерахунку пенсії. Зазначає, що згідно із записами трудової книжки працював у періоди з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 13.05.2022 на посаді гірничого диспетчера з повним робочим днем в шахті, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах у розмірі згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 N 345-VI, однак відповідачем вказаний період роботи не зараховано ні до страхового стажу, ні до пільгового. Вказує, що період із шкідливими умовами праці підтверджується також довідкою від 22.09.2023 №7.3.3- 33/23-101/8, період нарахування заробітної плати за період з січня 2012 по лютий 2021 підтверджується довідкою від 01.04.2024 №445. Наголошує, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві, зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 03.07.2008 та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (заява про призначення пенсії від 16.07.2008).

09.10.2023 позивач звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії відповідно до частини 4 ст. 42 Закону України від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності документи ОСОБА_1 про перерахунок пенсії розглядалися і рішення про відмову у проведенні перерахунку від 11.10.2023 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Позивач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі №380/26910/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №38 від 11.10.2023 щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні позивачу стажу роботи за період трудової діяльності в російській федерації з 29.01.2010 по 11.01.2011, з 06.06.2011 по 18.12.2011, з 19.12.2011 по 31.08.2012, з 03.10.2012 по 13.05.2022, та провести перерахунок пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати до загального трудового (страхового) стажу період трудової діяльності в російській федерації з 29.01.2010 по 11.01.2011, з 06.06.2011 по 18.12.2011, з 19.12.2011 по 31.08.2012, з 03.10.2012 по 13.05.2022, та провести перерахунок пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 29.01.2010; визнання протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №38 від 11.10.2023 щодо відмови в зарахуванні позивачу стажу роботи за період трудової діяльності в російській федерації з 29.01.2010 по 11.01.2011, з 06.06.2011 по 18.12.2011, з 19.12.2011 по 31.08.2012, з 03.10.2012 по 13.05.2022, та проведення перерахунку пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального трудового (страхового) стажу період трудової діяльності в російській федерації з 29.01.2010 по 11.01.2011, з 06.06.2011 по 18.12.2011, з 19.12.2011 по 31.08.2012, з 03.10.2012 по 13.05.2022, та провести перерахунок пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 29.01.2010 відмовлено повністю.

20.06.2024 позивач звернувся до Головного управління із заявою, у якій просить зарахувати до страхового стажу періоди роботи з січня 2012 по лютий 2021 року відповідно до довідки про заробітну плату з 01.04.2024 №445 та зарахувати до підземного стажу роботи з повним робочим днем в шахті періоди роботи з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 31.01.2021.

За результатами розгляду заяви Головне управління скерувало відповідь від 04.07.2024 № 16923-17716/А-52/8-1300/24, у якій повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії та додатково повідомлено про вже прийняте рішення у справі №380/26910/23.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Частиною четвертою статті 42 Закону № 1058-IV встановлено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 10 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема: громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною другою вказаної статті визначено, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року. Таким чином, громадяни України, які працюють за межами України, мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення відповідного договору та сплати ними єдиного внеску.

Частиною першої статті 12 Закону №1058-IV передбачено, що громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, перерахунок пенсії громадянам України, які працюють за межами України, відповідно до положень частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV можливий лише у разі їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 ст. 42 Закону № 1058, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Пунктом 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з абзацами 4, 5 частини 1 ст. 40 Закону № 1058 для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, обов`язковою умовою для зарахування заробітної плати при обчисленні розміру пенсії є нарахування та сплата внесків на суми виплати, що включаються до заробітної плати, а також підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або ж підтвердження актом перевірки достовірності відомостей зазначених у довідках.

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

З матеріалів справи вбачається, що періоди роботи позивача в російській федерації з 12.11.1996 по 20.04.1998, з 21.04.1998 по 03.09.2001, з 11.02.2002 по 23.05.2002, з 27.11.2003 по 15.01.2006 зараховано до стажу роботи ОСОБА_1 при призначенні пенсії (03.07.2008 дата призначення пенсії).

Верховний Суд України у постанові від 25.11.2014 у справі № 21-457а14 прийшов до висновку, що зазначені положення Угоди, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії, а не її перерахунку та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Угода не передбачає будь-яких перерахунків пенсій.

Відповідні правові висновки також підтримані Верховним Судом в постановах від 13.02.2020 у справі №686/17914/16-а, від 27.02.2018 у справі №361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15-а, від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, а також від 14.09.2022 у справі №569/17489/16-а.

Отже, перерахунок пенсії відповідно до частини 4 ст. 42 Закону № 1058 проводиться у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, та набула не менш як 24 місяці страхового стажу.

Як вже було зазначено, позивач після призначення пенсії за віком на пільгових умовах (03.07.2008) продовжував працювати на території російської федерації.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою форми ОК-5 страхові внески до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України за спірні періоди роботи з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 28.01.2021 не сплачувалися, тобто позивач не був застрахованою особою у розумінні законодавства України.

Отже, у позивача відсутній страховий стаж, необхідний для перерахунку пенсії відповідно до частини 4 ст. 42 Закону № 1058, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу форма ОК 5, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підстави для проведення перерахунку пенсії шляхом зарахування періодів роботи позивача з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 28.01.2021 до страхового та пільгового стажу, набутих на території російської федерації, відсутні.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання перерахувати та виплатити пенсію, зарахувавши періоди з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 28.01.2021 на посаді гірничого диспетчера до підземного стажу роботи з повним робочим днем в шахті, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах у розмірі згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 N 345-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 цього Закону визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону 1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи в розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Аналіз зазначених норм дає можливість дійти висновку, що дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Верховний Суд у справах №345/4616/16 (постанова від 20.11.2018), №345/4570/16-а (постанова від 06.02.2019), №345/4462/16-а (постанова від 05.12.2019), №345/3954/16-а (постанова від 11.07.2019) та інших дійшов висновку про те, що статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Отже, Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком N 1, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Отже, Законом України "Про підвищення престижності шахтарської праці" визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах, не менш як 15 років - для чоловіків та 7,5 років - для жінок, встановлюється у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено відсутність підстав для зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача та зарахувати до його загального страхового стажу періоди трудової діяльності в російській федерації з 03.10.2012 по 31.05.2016 та з 01.06.2016 по 28.01.2021, оскільки такі періоди могли б бути враховані лише при призначенні пенсії, відтак стаж роботи позивача, що дає право на обчислення пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», становить менше 15 років, що не дає йому права на обчислення пенсії на пільгових умовах у розмірі згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 N 345-VI.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 380/16737/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар