Справа № 440/702/25
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/702/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/702/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18.01.2025 адвокат Єрмоленко Олександр Віталійович, здійснюючи на підставі ордера серія ВІ №1244874 на надання правничої допомоги від 16.01.2025 представництво інтересів ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (надалі - ГУДКС), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо непроведення виплат нарахованої йому пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2024 у сумі 123 963,09 грн, зобов`язавши ГУПФ та ГУДКС провести виплату ОСОБА_1 заборгованості в рамках пенсійної справи №948077 у розмірі 123 963,09 грн за період з 01.12.2019 по 30.06.2024, інфляційні втрати у вигляді 114,327% за невиплату заборгованості по пенсії у розмірі 17 760,28 грн, моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідачів, які відмовляються виплатити заборгованість, що виникла після здійснення перерахунку його пенсії на підставі рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 у справі №440/9360/22 та від 01.05.2024 у справі №3162/24. Вважає, що має право на нарахування відповідних інфляційних втрат у розмірі 17760,28 грн на суму заборгованості, а також на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі спричиненим погіршенням здоров`я та душевних страждань.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду 04.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Ухвалою суду від 20.03.2025 провадження у цій справі в частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності ГУПФ, ГУДКС щодо непроведення виплат нарахованої йому пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2024 у сумі 123 963,09 грн та зобов`язання ГУПФ і ГЦДКС провести виплату ОСОБА_1 заборгованості в рамках пенсійної справи №948077 у розмірі 123 963,09 грн за період з 01.12.2019 по 30.06.2024 закрито.

Тож предмет спору у цій справі звужується до вимог позивача про зобов`язання відповідачів виплатити інфляційні втрати у вигляді 114,327%, що складає 17 760,28 грн, за невиплату заборгованості по пенсії та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУПФ, де отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

16.09.2022 Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" складено довідку вих. №33/37-4/8077 про розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням додаткових складових за листопад 2019 року, яку надіслано до ГУПФ для перерахунку пенсії позивачу, проте перерахунку на підставі цієї довідки здійснено не було.

У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки, на яку отримав відмову з огляду на відсутність підстав для перерахунку пенсії.

Не погодившись із правомірністю дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та здійсненні виплати пенсії на підставі оновленої довідки, позивач звертався з позовом до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 у справі №440/9360/22 суд, зокрема, зобов`язав ГУПФ здійснити з 01.12.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 16.09.2022 №33/37-4/8077 про розмір грошового забезпечення, а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум.

На виконання рішення суду позивачу було нараховано заборгованість у сумі 93963,09 грн.

Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 у справі №440/3162/24 суд зобов`язав ГУПФ нарахувати та виплатити з 01.04.2023 ОСОБА_1 щомісячну доплату відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2023 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".

На виконання рішення суду позивачу було нараховано заборгованість у сумі 30000,00 грн.

На звернення позивача до ГУПФ щодо виплати заборгованості по зазначеним судовим рішенням у загальному розмірі 123 963,09 грн відповідач повідомив, що виплата коштів на виконання рішень суду буде здійснюватися в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Позивач вважає, що у зв`язку з невиплатою заборгованості з виплати пенсії на суму 123 963,09 грн він має право на інфляційні втрати у вигляді 114,327% у розмірі 17 760,00 грн, а також на виплату моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн у зв`язку з порушенням строків виплати недоплаченої частини пенсії.

З цих підстав він звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Поряд з цим стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У цій справі предметом судового розгляду є вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу втрати від інфляції у розмірі 17 760,28 грн, обчислені ним із суми заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 123 963,09 грн.

Суд враховує, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

Всупереч наведеному, між сторонами цієї справи, а саме: ОСОБА_1 та ГУПФ, відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати пенсії, оскільки питання виплат пенсій врегульоване спеціальним законодавством: законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" тощо.

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі №6-2759цс15.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, у цій справі з боку ГУПФ не виникло перед позивачем грошових зобов`язань у розумінні статті 11 ЦК України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України, з огляду на що положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача втрат від інфляції відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

Разом з цим, суд зауважує, що у силу частини другої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані спеціальним Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Тож, позивач не позбавлений можливості скористатися вказаним правом у порядку та спосіб, визначені законом.

Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги адміністративного позову, оцінку якій надано судом вище.

Зважаючи на встановлені судом обставини відсутності підстав для задоволення основної вимоги, відсутні й підстави для задоволення усіх похідних вимог, у тому числі й щодо відшкодування моральної шкоди, яка до того ж є взагалі необґрунтованою, оскільки позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про те, що рішення, дії чи бездіяльність відповідачів, які оскаржуються у цій справі, призвели до заподіяння позивачу душевних страждань, приниження честі та гідності тощо на суму 20000,00 грн.

Тож позов слід залишити без задоволення у повному обсязі.

За відсутності підстав для задоволення позову, відсутні і підстави для розподілу судових витрат, які складаються з документально підтверджених витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн та заявлених до стягнення, але не підтверджених витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/702/25 - залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000).

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (; вул. Шевченка, 1, м. Полтава, 36011).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун