Справа № 520/23808/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 р. Справа № 520/23808/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної академії Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., повний текст складено 13.12.24 по справі № 520/23808/21

за позовом Міністерства внутрішніх справ України , Національної академії Національної гвардії України

до ОСОБА_1

про стягнення суми заборгованості

ВСТАНОВИВ

Міністерство внутрішніх справ України, Національна академія Національної гвардії України звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просять суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Національній академії Національної гвардії України у період з 22.08.2019 по 01.11.2021 у розмірі 332813,33 грн (триста тридцять дві тисячі вісімсот тринадцять).

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії Національної гвардії України у сумі 332813,33 грн, яка утворилася у зв`язку з невиконанням умов контракту про здобуття освіти. Відповідачем у добровільному порядку такі витрати не відшкодовано, тому позивачі просять вказану суму стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 у задоволенні позовної заяви Міністерства внутрішніх справ, Національної академії внутрішніх справ України до ОСОБА_1 про стягнення суми відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Національна академія Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Зазначає, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про необхідність відшкодування витрат на утримання у вищому військовому навчальному закладі, ознайомлений під особистий підпис з наступними документами: Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах від 04.10.2021; рапортом від 04.10.2021. Разом з цим, ОСОБА_1 відмовився від підписання: заяви-зобов`язання від 04.11.2021; зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню на суму 332813,33 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» на суму 313447,64 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» на суму 17177,00 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали» на суму 27,00 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2230 «Продукти харчування» на суму 2161,69 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2271 «Оплата теплопостачання» на суму 0,00 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2272 «Оплата водопостачання та водовідведення» на суму 0,00 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2273 «Оплата електроенергії» на суму 0,00 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2275 «Оплата інших енергоносіїв та інших комунальних послуг» на суму 0,00 грн від 01.11.2021; розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)» на суму 0,00 грн від 01.11.2021. Звертає увагу, що текстуальна частина наступних документів доведена ОСОБА_1 в усній формі, а саме: заяви - зобов`язання від 04.11.2021; зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 за період з 22.08.2019 по 01.11.2021 від 01.11.2021, з них по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» на суму 313447,64 грн, по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар на суму 17177,00 грн, по КЕКВ 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали» на суму 27,00 грн, по КЕКВ 2230 «Продукти харчування на суму 2161,69 грн, по КЕКВ 2271 «Оплата теплопостачання» на суму 0,00 грн, по КЕКВ 2272 «Оплата водопостачання та водовідведення» на суму 0,00 грн, по КЕКВ 2273 «Оплата електроенергії» на суму 0,00 грн, по КЕКВ 2275 «Оплата інших енергоносіїв та інших комунальних послуг» на суму 0,00 грн, по КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)» на суму 0,00 грн. Стверджує, що факт відмови від підписання вищезазначених документів та доведення до ОСОБА_1 їх текстуальної частини, підтверджується актом №10 про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 04.11.2021, складеним комісією Академії. Наголошує, що ОСОБА_1 відмовився від отримання претензії про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти за період навчання з 22.08.2019 по 01.11.2021 на суму 332813,33 грн від 05.11.2021 №84/1-2054, що свідчить про його відмову від добровільної сплати нарахованих сум відшкодування та є підставою для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів держави. Факт відмови від підписання претензії підтверджується актом про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 05.11.2021, складеним комісією Академії. Вважає, що наявність заборгованості та її розмір відповідач не спростував, доказів добровільного відшкодування в повному обсязі витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії, суду не подав, чим фактично не заперечував суму стягнення, яка є предметом спору в даній справі. При цьому командування Академії виконало обов`язок щодо доведення до відповідача текстуальної частини заяви-зобов`язання, текстуальної частини розрахунків витрат вартості навчання та претензії, за наявності умисних дій відповідача від отримання копій зазначених документів, з метою ухилитися від сплати боргу з формальних мотивів. Зазначає, що станом на момент подання апеляційної скарги жодних коштів з нарахованої загальної суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, ОСОБА_1 добровільно не відшкодовано.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу Національної академії Національної гвардії України, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції: апеляційну скаргу залишити без задоволення; звернутись до Пленуму Верховного Суду стосовно конституційного подання щодо конституційності приписів п.3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (в частині, якою передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням). Зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням під час проходження служби (навчання) у позивача в частині суми грошового забезпечення, яке відповідно до Розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ-2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців", які підлягають відшкодуванню відповідачем за період навчання (військової служби) з 22.08.2019 по 01.11.2021, складає 313 447,64 грн. Вказує, що грошове забезпечення військовослужбовця за своєю правовою природою є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця, а не видом утримання військовослужбовця, як зазначено в Порядку №964. Стверджує, що 28.06.2024 Пленум Верховного Суду постановив звернутися до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності приписів п.3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261. Звертає увагу, що Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964, є тотожним Порядку № 261, щодо якого Пленум Верховного Суду постановив звернутися до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності приписів п. 3 Порядку. Основною відмінністю є те, що Порядок №964 застосовується до військових, а Порядок № 261 - до поліцейських, але сама суть та механізм схожі за своїм змістом. Вважає, що у законах України є відсутніми умови щодо відшкодування, повернення правильно обрахованих та виплачених сум грошового забезпечення військовослужбовця, у тому числі з підстав розірвання контракту, звільнення з військової служби, навіть з підстав притягнення до відповідальності за тяжкі злочини, у зв`язку із чим умови Порядку №964, Наказу №419 є такими, що мають дискримінаційні ознаки, а також такими, що не відповідають нормам вищої юридичної сили - частині третій статті 17, статтям 22, 41, 43 Конституції України, статті 25 Закону № 2232- XII, статті 16 Закону № 1934-XII, статтям 2, 9 Закону № 2011- XII. Оскільки грошове забезпечення військовослужбовця, за своїм змістом, є винагородою за державну службу особливого характеру, наголошує, що виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця. Звертає увагу на те, що у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 400/4280/20, від 11.05.2023 у справі №400/4281/20, від 19.07.2023 у справі №400/4478/20 досліджувалося питання отримання відповідачем грошового забезпечення як військовослужбовця, яке не пов`язано із утриманням у Інституті та яке не підлягає поверненню, оскільки є аналогом заробітної плати. Зазначає, що право на звернення до суду у позивача у даній справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови. Позивач був зобов`язаний здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у цьому вищому навчальному закладі, зазначити загальну суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, ознайомити з ним курсанта , а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. У випадку, якщо відповідач відмовився б здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, останній може звернутися до суду. Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази щодо ознайомлення відповідача із розрахунком витрат та відмови відповідача у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі.

Щодо заявленого ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про звернення суду до Пленуму Верховного Суду стосовно конституційного подання щодо конституційності приписів п.3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (в частині, якою передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.151-1 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України (конституційність) закону України за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України. Конституційна скарга може бути подана в разі, якщо всі інші національні засоби юридичного захисту вичерпано.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про Конституційний Суд України» формами звернення до Суду є конституційне подання, конституційне звернення, конституційна скарга.

Згідно з ч.1 ст.52 вказаного Закону відповідно до Конституції України суб`єктами права на конституційне подання є: Президент України, щонайменше сорок п`ять народних депутатів України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим.

За змістом ч.1 ст.54 Закону України «Про Конституційний Суд України» та Конституції України суб`єктами права на конституційне звернення є: Президент України; Верховна Рада України; Кабінет Міністрів України; щонайменше сорок п`ять народних депутатів України.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про Конституційний Суд України» суб`єктом права на конституційну скаргу є особа, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України (його окремі положення) суперечить Конституції України.

Відповідно до ч.8 ст.37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у Верховному Суді діє Пленум Верховного Суду для вирішення питань, визначених Конституцією України та цим Законом. Склад і порядок діяльності Пленуму Верховного Суду визначаються цим Законом.

До повноважень Пленуму Верховного Суду, зокрема, входить, прийняття рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України.

У свою чергу, відповідно до Регламенту Пленуму Верховного Суду, Пленум приймає рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України за поданням Голови Верховного Суду, а в разі його відсутності - заступника Голови Верховного Суду в порядку, передбаченому цим Регламентом.

Голова Верховного Суду, а в разі його відсутності - заступник Голови Верховного Суду вносить на розгляд Пленуму Верховного Суду подання про прийняття рішення Пленумом Верховного Суду про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України за зверненням: Секретаря Великої Палати Верховного Суду, голів касаційних судів у складі Верховного Суду, а також не менш як однієї четвертої від складу суддів Верховного Суду; місцевих, апеляційних та вищих спеціалізованих судів (щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Згідно з ч.4 ст.7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

З вищенаведених правових норм вбачається, що Верховний Суд дійсно наділений повноваженнями на звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням, проте в силу закону він позбавлений можливості вирішувати таке питання за ініціативою громадян, оскільки чинним законодавством визначений перелік суб`єктів, які наділені відповідним правом на таке звернення.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 просить суд звернутись до Пленуму Верховного Суду стосовно конституційного подання щодо конституційності приписів п.3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (в частині, якою передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням).

При цьому, питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

У зв`язку з вищенаведеним, клопотання ОСОБА_1 про звернення до Пленуму Верховного Суду стосовно конституційного подання щодо конституційності приписів п.3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (в частині, якою передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням), не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Національній академії Національної гвардії України з 22.08.2019 по 01.11.2021.

Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України «Про зарахування кандидатів на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) від 26.07.2019 №716 ОСОБА_1 зарахований з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання за державним замовленням до Національної академії Національної гвардії України на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра тактичного рівня підготовки за спеціальністю 253 «Військове управління (за видами збройних сил)», спеціалізація «Службово-бойове застосування підрозділів Національної гвардії України».

Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 22.08.2019 №189 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано в списки перемінного складу Академії та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України строком на період навчання з 22.08.2019.

З підписанням контракту про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України від 22.08.2019, ОСОБА_1 погодився, зокрема: проходити військову службу (навчання) у Національній академії Національної гвардії України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють проходження військової служби та цим контрактом; сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У подальшому, 04.10.2021 ОСОБА_1 подано рапорт до керівництва Академії із клопотанням про відрахування його з навчання у навчальному закладі та з числа курсантів за наявності підстав, передбачених підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з його небажанням продовжувати навчання та відмовою від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти.

Своє рішення пояснив помилковим вибором професії. З вимогами постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти» від 12.07.2006 №964 ознайомлений.

На засіданні вченої ради Національної академії Національної гвардії України 27.10.2021 розглядалося питання про доцільність подальшого навчання у Національній академії Національної гвардії України курсанта 2 відділення 229 навчальної групи курсу №4 командно-штабного факультету солдата ОСОБА_1 та прийнято вважати недоцільним подальше навчання зазначеного курсанта у зв`язку з невиконанням умов контракту та рекомендовано начальнику Академії припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України.

Рішення вченої ради Академії викладено у Витягу з рішенні №19 засідання вченої ради Національної академії Національної гвардії України від 27.10.2021 та введено в дію наказом начальника Академії «Про введення в дію рішення засідання вченої ради Академії від 27.10.2021 №19» від 01.11.2021 №957.

Згідно наказу начальника Академії «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_1 » від 01.11.2021 №953 та витягу з наказу начальника Академії від 01.11.2021 № 225 (по стройовій частині) контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії, і ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано), а ОСОБА_1 виключений зі списків перемінного складу курсантів за наявності підстав, передбачених підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 36 розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, контракт, який укладений з відповідачем 26.07.2019, припинено (розірвано) 01.11.2021.

Згідно зі зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 , за період навчання з 22.08.2019 по 01.11.2021 загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням останнього у вищому навчальному закладі, становить 332813,33 грн, з яких: грошове забезпечення військовослужбовця 313447,64 грн; предмети, матеріали, обладнання та інвентар 17177,00 грн; медикаменти та перев`язувальні матеріали 27,00 грн; продукти харчування 2161,69 грн.

Факт відмови від підписання вище зазначених документів та доведення до відповідача їх текстуальної частини, підтверджується Актом №10 про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 04.11.2021, складеним комісією Академії.

Національною академією Національної гвардії засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації ОСОБА_1 направлено претензію від 05.11.2021 №84/1-2054 про необхідність сплати відповідачем протягом 10 днів з дня отримання претензії, суми витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, у розмірі 332813,33 грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії Національної гвардії України у сумі 332813,33 грн, позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів, які підтверджують, що відповідачу запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у даній справі, відтак відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суми заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням у Національній академії Національної гвардії України у період з 22.08.2019 по 01.11.2021 у розмірі 332813,33 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначені Законом України «Про національну гвардію України» від 13.03.2014 №876-VII (далі по тексту - Закон №876-VII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону №876-VII Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України №876-VII до складу Національної гвардії України входять: з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.

Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (ч.2 ст.5 Закону №876-VII).

Відповідно до пунктів 3, 6 розділу І, пункту 1 розділу VІІІІ Статуту Національна академія Національної гвардії України є вищим військовим навчальним закладом, державної форми власності, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України та знаходиться у сфері управління МВС України.

Основною метою діяльності Інституту є освітня діяльність, спрямована на підготовку курсантів (слухачів), ад`юнктів, докторантів для подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у Національній гвардії України за державним замовленням.

Фінансування Інституту здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фонду державного бюджету.

Відтак, курсанти, які навчаються в Національній академії Національної гвардії України перебувають на повному державному забезпеченні.

Відповідно до пункту 1 Положення про МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 (далі по тексту Положення №878; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 50, 55, 56 п.4, пп.2 п.5 Положення №878 визначено, що МВС України: організовує в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності апарату МВС та територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери його управління, Національної гвардії, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, обмундируванням, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань; забезпечує формування пропозицій до обсягів державного замовлення на підготовку, перепідготовку та післядипломну освіту фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів для МВС, Національної гвардії та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; забезпечує на базі закладів освіти, що належать до сфери управління МВС, підготовку та професійне навчання кадрів для МВС, центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, та Національної гвардії.

МВС України з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат МВС, територіальні органи, заклади, установи і на підприємства, що належать до сфери управління МВС, організовує роботу з підготовки та професійного навчання працівників МВС, поліцейських та військовослужбовців Національної гвардії.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тесту - Закон №2232-XII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень ч.6 ст.2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з п.3 ч.1, ч.3 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною 1 ст.25 Закону №2232-XII визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Згідно з ч.5 ст.25 Закону №2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 ст.25 Закону №2232-XII установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі по тексту - Порядок №964; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку №964).

Пунктом 6 Порядку №964 визначено, що витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (п7 Порядку № 964).

За змістом пункту 2.1. Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління Державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби, за визначений період навчання (у тому числі перебування на стажуванні, на лікуванні, на польовому виході тощо, за винятком терміну перебування у відпустках). У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, за визначений період навчання до розрахунку береться різниця вартості норм харчування курсанта та військовослужбовця строкової військової служби. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби, про вартість фактично отриманого речового майна та лазне-прального забезпечення. При цьому для курсантів, які не вислужили встановленого законодавством строку строкової військової служби до вступу у ВНЗ, до розрахунку береться вартість речового майна та послуг лазне-прального забезпечення, отриманих лише за термін, що перевищує строк строкової військової служби, визначений статтею 23 Закону № 2232-XII. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться вартість отриманого речового майна, але пропорційно фактичному часу його використання. Утримання вартості речового майна провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби. Визначення залишкової вартості військового майна провадиться на підставі методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань. Вартість отриманих послуг лазне-прального забезпечення цією категорією осіб за визначений період навчання не відшкодовується. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують вартість фактично отриманих послуг за відповідний період навчання. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрати на медичне забезпечення за відповідний період навчання не відшкодовують, окрім витрат на проведення військово-лікарської комісії. Сума витрат на проведення військово-лікарської комісії утримується незалежно від періоду навчання. Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують фактичні витрати на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрат на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання не відшкодовують. До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв відшкодовують за визначений період навчання, за винятком терміну перебування у відпустках. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за визначений період навчання не відшкодовують.

Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того підпадає курсант під дію пункту 5 чи пункту 6 Порядку № 964.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Отже, у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом. В разі дострокового розірвання контракту курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

За умовами укладеного між Національною академією Національної гвардії України та ОСОБА_1 контракту, відповідач зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, відповідно до наказу начальника Академії «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_1 » від 01.11.2021 №953 та витягу з наказу начальника Академії від 01.11.2021 №225 (по стройовій частині) контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії, і ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано), а ОСОБА_1 виключений зі списків перемінного складу курсантів за наявності підстав, передбачених підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

Відтак, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Згідно власноруч підписаного відповідачем контракту про проходження військової служби (навчання), останній добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, відповідач був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку з відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання ним контракту.

Водночас, враховуючи приписи частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку № 964, право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ виникає лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №340/685/19, від 10.10.2019 у справі №140/721/19, від 28.05.2021 у справі №320/7233/19, від 06.04.2023 у справі №400/4280/20, від 23.03.2023 у справі №420/24331/21.

При цьому слід враховувати, що у разі дострокового розірвання контракту, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Відтак, враховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справі залежить від того, чи було відповідача ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку №964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

За матеріалами справи, згідно зі зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 , за період навчання з 22.08.2019 по 01.11.2021 загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням останнього у вищому навчальному закладі, становить 332813,33 грн, з яких: грошове забезпечення військовослужбовця 313447,64 грн; предмети, матеріали, обладнання та інвентар 17177,00 грн; медикаменти та перев`язувальні матеріали 27,00 грн; продукти харчування 2161,69 грн.

За позицією відповідача, він не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у вищому навчальному закладі, оскільки взагалі не отримував від Національної академії Національної гвардії України розрахунку витрат, належних до відшкодування, тобто йому не було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі.

Колегія суддів враховує, що складений позивачем розрахунок не містить підпису відповідача, що мало б свідчити про його ознайомлення із сумою таких витрат.

Також, суд звертає увагу на те, що з копії квитанції Акціонерного товариства «Укрпошта», ВПЗ від 05.11.2021 ПН 55 про направлення поштового відправлення не вбачається направлення саме повідомлень про відшкодування витрат та довідок про розмір витрат, які було зазначено як додаток до повідомлень.

Разом з тим, актом №10 про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 04.11.2021, складеним комісією Академії, засвідчено факти про відмову солдата ОСОБА_1 :

- від ознайомлення та підписання зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню на суму 332813,33 грн від 01.11.2021 та заяви-зобов`язання від 04.11.2021;

- від ознайомлення та підписання зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» на суму 313447,64 грн від 01.11.2021;

- від ознайомлення та підписання зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» на суму 17177,00 грн від 01.11.2021;

- від ознайомлення та підписання зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали» на суму 27,00 грн;

- від ознайомлення та підписання зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2230 «Продукти харчування» на суму 2161,69 грн;

- від ознайомлення та підписання зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2271 «Оплата теплопостачання» на суму 0,00 грн, по КЕКВ 2272 «Оплата водопостачання та водовідведення» на суму 0,00 грн, по КЕКВ 2273 «Оплата електроенергії» на суму 0,00 грн, по КЕКВ 2275 «Оплата інших енергоносіїв та інших комунальних послуг» на суму 0,00 грн.

В акті №10 від 04.11.2021 також зазначено, що текстуальна частина заяви-зобов`язання від 04.11.2021 (додаток №1) та зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню солдатом ОСОБА_1 за період з 22.08.2019 по 01.11.2021 доведені солдату ОСОБА_1 в усній формі у присутності комісії Академії.

Отже, факт відмови від підписання вище зазначених документів та доведення до відповідача їх текстуальної частини, підтверджується Актом №10 від 04.11.2021 про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог, складеним комісією Академії.

За цим, твердження відповідача про те, що його не повідомлено та йому не було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати спірні витрати є необґрунтованими.

При цьому, матеріали справи не містять доказів погашення або оскарження відповідачем зазначеної суми станом на день розгляду цього спору.

Як зазначено вище, питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Вищенаведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.02.2018 у справі № 826/18379/14 та від 18.06.2018 у справі № 805/3284/17-а.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що заявлена до стягнення сума відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням відповідача у в Національної академії Національної гвардії України у період з 22.08.2019 по 01.11.2021 у розмірі 332813,33 грн, підлягає сплаті відповідачем.

Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин, не надано правової оцінки акту №10 від 04.11.2021 про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог, складеного комісією Академії, та безпідставно зазначено про відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують, що відповідачу запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у даній справі.

За цим, доводи апеляційної скарги Національної академії Національної гвардії України про те, що ОСОБА_1 відмовився від добровільної сплати нарахованих сум відшкодування, що є підставою для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів держави, приймаються колегією суддів в якості належних.

Інші доводи і заперечення сторін по суті спору на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу Національної академії Національної гвардії України слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 319, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 по справі № 520/23808/21 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Національній академії Національної гвардії України у період з 22.08.2019 по 01.11.2021 у розмірі 332813,33 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко