Справа № 400/10670/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 р. № 400/10670/24
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, з дотриманням вимог передбачених ст.263 КАС України адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вул. Соборності, 66,м. Полтава,36014, вул. Гоголя, 34,м. Полтава,Полтавська обл., Полтавський р-н,36000
провизнання протиправним та скасування рішення від 17.07.2024 року № 6; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення від 17.07.2024 №6 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; 2) зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 всі періоди роботи за записами згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.08.1980, які становлять період роботи з 12.02.1979 по 31.12.2014.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що після досягнення 63 річного віку звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак рішенням від 17.07.2024 їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, протиправно не зарахувавши періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвищ " ОСОБА_2 " виконано не належним чином (відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб). Відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. На переконання позивачки, необґрунтоване неврахування зазначених періодів її роботи до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує її право на належний соціальний захист.

Відповідач - Головне управління ПФУ у Миколаївській області, позов не визнав, надав відзив, в якому обгрунтував свою позицію тим, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища " ОСОБА_2 " зроблено неналежним чином (відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб). Також, відповідач зауважив, що спірне рішення від 17.07.2024 № про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком прийнято Головним управлінням ПФУ в Полтавській області.

Ухвалою від 17.12.2024 судом долучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління ПФУ в Полтавській області.

Відповідач - Головне управління ПФУ в Полтавській області, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В письмовому відзиві зазначив, що позивачка звернулась до ПФУ із заявою про призначення їй пенсії за віком 09.07.2024. З аналізу наданих позивачкою документів встановлено її страховий стаж 09 років 03 місяці 22 дні, який є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058. До страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвищ " ОСОБА_2 " зроблено неналежним чином (відсутня дата свідоцтва про шлюб).

Суд розглянув справу 21.03.2025 відповідно до вимог ст. 263 КАС України, без проведення судового засідання, в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.06.2021 звернулась до Пенсійного фонду щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058- IV (далі- Закон №1058).

Головне управління ПФУ в Миколаївській області листом від 05.07.2021 №6947-6877/Т-02/8-1400/21 повідомило про недостатність страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому, за наданими документами обраховано страховий стаж - 20 років 5 місяців 1 день. При цьому, до розрахунку страхового стажу не зараховані період з 23.04.1991-01.12.1992, оскільки дата наказу про звільнення має виправлення.

Після досягення 63-річного віку, 09.07.2024 позивачка знову звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням Головного управління ПФУ в Полтавській області від 17.07.2024 №6 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, страховий стаж позивачки встановлено - 09 років 03 місяці 22 дні. До страхового стажу не було враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 28.08.1980 містяться записи про трудову діяльність позивачки: з 12.02.1979 по 11.02.1980 року, з 11.08.1980 по 26.06.1981 в "Шелеховськой горбальнице" (мовою оригіналу) (запис №1-2, №3-4); з 07.09.1981 по 23.12.1981 в Суднобудівному заводі "Океан" (запис №5-6); з 18.01.1982 по 15.02.1985 (запис №7-8), з 01.09.1984 по 22.04.1985 в Управлінні підготовки і підвищення кваліфікації обліку ДСТУРСР (запис №9-10), з 21.03.1985 по 30.03.1986 в Централізованій бухгалтерії №1 ТТО (запис №11-12), з 01.04.1986 по 30.10.1986 в Плодорадгоспі "Тарасівський" (запис №13-15), з 18.11.1986 по 06.07.1987 (запис № 16-18), з 03.12.1987 - нерозбірливо (запис №21-25), з 23.04.1991 - 01.12.1992 (запис № 26-28), з нерозбірливо - по 01.07.1994 (запис № 28-30), з 01.07.1994 по 16.12.1996 (запис №31-32), з 06.10.1997 по 01.09.1998 у фірмі "Мардін" (запис №33-34), з 054.03.2001 по 05.07.2001 (запис №35-36), з 10.07.2001 по 06.08.2001 (запис № 37-38), з 23.04.2004 по 04.06.2004 (запис №39), з 11.04.2005 по 31.07.2005 (запис №40-41), з 01.11.2005 по 28.04.2006 (запис №42-43), з 16.06.2006 по 23.08.2006 (запис №44-45), з 01.12.2007 по 29.02.2008 (запис №46-47), з 09.10.2009 по 05.03.2010 (запис №48-49), з 01.06.2011 по 01.102011 (запис №50-53), з 01.10.2011 по 30.09.2012 (запис №54-55), з 01.10.2012 по 16.01.2014 (запис №56-57), з 17.01.2014 по 30.06.2014 (запис №58-59), з 01.07.2014 по 31.12.2014 (запис №60-61), з 17.05.2017 по 31.10.2017 (запис №62-63), з 01.11.2017 по 08.06.2018 (запис №64-65), з 09.06.2018 по 27.12.2018 (запис №66-67).

Трудова книжка НОМЕР_1 від 28.08.1980 містить запис про зміну прізвища позивачки ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), та відомості, на підставі чого було змінено прізвище. Запис про підставу зміни прізвища позивачки з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 містить номер свідоцтва про шлюб, однак не містить його дати.

Також, дослідженням копії трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що в ній містяться виправлення, з яких неможливо встановити фактичну інформацію про трудові періоди (записи №22-32).

Як вбачається з розрахунку стажу, позивачці зараховано періоди: з 25.11.1993 по 24.11.1996 (догляд за дитиною до 3 років), з 01.01.1998 по 31.08.1998, з 04.03.2001 по 05.07.2001, з 23.04.2004 по 04.06.2004, з 11.04.2005 по 31.07.2005, з 01.11.2005 по 28.04.2006, з 16.06.2006 по 23.08.2006, з 01.12.2007 по 29.02.2008, з 09.10.2009 по 05.03.2010, з 01.06.2011 по 30.09.2012, з 17.05.2017 по 31.10.2017, 01.11.2017 по 31.05.2018, 09.06.2018 по 27.12.2018, 10.03.2023 по 31.03.2024. Всього 9 років 3 місяці 22 дні.

При розгляді звернення позивачки за призначенням пенсії, Головним управлінням ПФУ в Полтавській області не були зараховані періоди трудової діяльності позивачки до 04.03.2001, за виключенням періоду з 01.01.1998 по 31.08.1998 та періоду догляду за дитиною до 3 років з 25.11.1993 по 24.11.1996, спираючись на відсутність дати свідоцтва про шлюб на титульній сторінці трудової книжки щодо про зміни прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

З цього приводу, суд зазначає, що неповне заповнення трудової книжки та записів у ній не спростовує факту трудової діяльності позивачки у наведені вище періоди, а лише є неповним заповненням трудової книжки підприємством.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці або довідках. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

З наведеного випливає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за недоліки оформлення трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

За урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивачки щодо протиправного не врахування періодів її роботи до 2001 року згідно записів її трудової книжки з посиланням на відсутність дати свідоцтва про шлюб на титульній сторінці трудової книжки щодо про зміни прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , та приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Разом з цим, у зв`язку з наявністю у трудовій книжці виправлень та інших недоліків (нечіткий відбиток, не чіткість дат), неможливо встановити та підтвердити періоди трудової діяльності за відсутності уточнюючих довідок щодо цих періодів.

Як вбачається з рішення від 17.07.2024 №6, позивачкою до заяви про призначення пенсії не були додані уточнюючі довідки щодо періодів її роботи, записи про які є незрозумілими та неточними, тому у відповідача не було підстав для врахування усіх періодів роботи, зазначених в трудовій книжці ОСОБА_1 .

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 28.01.2025 по справі №300/8132/23 погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність коду ЄДРПОУ на печатці не може бути єдиною підставою для вилучення спірного періоду зі стажу, який дає право на призначення пенсії. Водночас встановлений факт неприведення МП «Мішель» печатки у відповідність до законодавчих положень додатково вказує на наявність неточностей або помилок у заповненні трудової книжки, що може ставити під сумнів достовірність зазначених у ній відомостей. Це, у свою чергу, слугує підставою для здійснення додаткової перевірки таких відомостей, зокрема, щодо періоду роботи позивача на зазначеному підприємстві.

За таких обставин, наявність у трудовій книжки позивачки записів з виправленнями та неточностями підлягає підтвердженню іншими документами.

Використовуючи повноваження, передбачені ч.2 ст.9 КАС України, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача, суд вважає ефективним способом відновлення прав позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Полтавській області від 17.07.2024 № 6 та зобов`язання Головне управління ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 09.07.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду по цій справі.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що наявність рішення про відмову в призначенні пенсії не перешкоджає повторному зверненню з наданням додаткових документів щодо підтвердження трудової діяльності.

Позов задовольнити частково.

Сума сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 605,60 гривень підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ПФУ в Полтавській області, пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.

Представником позивача заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень та надані докази: ордер, договір №84 від 08.08.2024 про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт з детальним описом від 01.11.2024, квитанція про сплату послуг №84 від 08.08.2024 на суму 4000 грн.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, вартість послуг адвоката складає 4000 грн, що включає в себе консультацію та правовий аналіз наданих документів 1000 грн (1 год.), підготовка позовної заяви з додатками з подачею до суду - 2000 грн., контроль справи у суді та отримання судового рішення - 1000 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000 грн є розумною та співмірною, виходячи з предмету розгляду даної справи, виконаних послуг.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, Головного управління ПФУ в Полтавській області, пропорційно частині задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66,м. Полтава,367) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.07.2024 № 6.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 09.07.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду по цій справі.

4. В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 всі періоди роботи за записами згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.08.1980 відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 2605,60 (дві тисячі шістсот п`ять грн шістдесят коп) гривень.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 21.03.2025