Справа № 149/22/25
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/22/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Олійник І.В.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

20 березня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 174850 від 26.12.2024, а справу про адміністративне правопорушення, - закрито.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Сторони в судове засідання не з"явились.

Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є спеціалістом з напрямку підготовки водіїв: навчання керуванню транспортними засобами категорій В, С, а також правил дорожнього руху, основ безпеки руху, будови та експлуатації ТЗ.

ОСОБА_1 має посвідчення водія категорій В, С1, С, D1, D, BE, C1E, CE та працює інструктором індивідуального навчання водіння автомобіля Хмільницької технічної школи ТСО України.

Транспортний засіб "Ford Fiesta", н.з. НОМЕР_1 , який належить Хмільницькій технічній школі ТСО України, забезпечений страхуванням та є технічно справним.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 174850 від 26.12.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн за те, що 26.12.2024 о 09:55 год по вул. Владислава Українця у м. Хмільник ОСОБА_1 , будучи інструктором навчального водіння Хмільницької ТШ ТСО України проводив навчання водіння практики водіїв з використанням транспортного засобу, який обладнаний з порушенням Правил дорожнього руху та чинного законодавства, а саме відсутні дзеркала заднього виду для спеціаліста, на дублюючих педалях транспортного засобу відсутня накладка та дублюючі педалі не повторюють положення основних педалей, чим порушив п. 24.8 ПДР, п. 4 Наказу МВС № 954 від 24.11.2023.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що обставини, вказані у спірній постанові, не відповідають вимогам закону та дійсним обставинам події. Позивач стверджує, що не є суб`єктом відповідальності за правопорушенням, передбаченим ст. 127-3 КУпАП, якими являються посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичні особи - підприємці, а він є лише інструктором індивідуального навчання водіння автомобіля. Також позивач переконаний, що поліцейські порушили порядок розгляду справи.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позивач порушив вимоги ПДР України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч.1 ст. 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із п. 24.8 ПДР транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки "Навчальний транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил. Транспортні засоби (за винятком автобусів), які використовуються для навчання, також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв.

Згідно із пп. 5, 6 п. 4 Розідлу IV Переліку вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 24 листопада 2023 року № 954, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2023 р. за № 2161/41217, дублюючі педалі транспортного засобу повинні повторювати положення основних педалей, за умови використання важільної системи дублюючих педалей; дублюючі педалі транспортного засобу повинні мати накладки.

Відповідно до ст. 127-3 КУпАП порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 127-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами-підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів, особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимогПравил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суб`єктами відповідальності заст. 127-3 КУпАП виступають виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи аміністративно-господарських функцій.

Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини.

З контексту відповідних положень КУпАП недвозначно випливає, що суб`єктом відповідних проступків може бути не будь-яка посадова особа взагалі, а посадова особа суб`єкта (органу, підприємства), який спеціалізується на транспортній діяльності.

Таким чином, зі змісту ст. 127-3 КУпАП видно, що суб`єктом вказаного правопорушення є посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями. У свою чергу позивач не є посадовою особою Хмільницької технічної школи ТСО України, а працює там інструктором з навчання. Відтак позивач не може нести відповідальність за ст. 127-3 КУпАП, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників визначено завдання та обов`язки інструктора з індивідуального навчання водінню колісних транспортних засобів. Зокрема, розробляє маршрутні карти для відпрацювання вправ з водіння транспортних засобів під наставництвом майстра виробничого навчання. Складає на кожну вправу план заняття, керується графіком черговості навчання транспортних засобів (роботи на техніці) й розкладом занять. Відпрацьовує з учнями (слухачами) вправи з водіння транспортних засобів відповідно до програми навчання на встановлених маршрутах (автодромі, майданчику). Здійснює записи в індивідуальних книжках обліку практичних робіт і водіння, дорожніх листах. Знає закріплених за ним учнів (слухачів), прищеплює їм навички водія, елементи взаємоповаги й етики поведінки на маршрутах руху. Працює у взаємодії з викладачами та майстрами виробничого навчання, бере активну участь у виховній роботі, проводить з учнями (слухачами) індивідуальну навчально-виховну роботу. Утримує закріплений за ним транспортний засіб у постійній готовності до занять, якісно й своєчасно проводить роботи з його технічного обслуговування та ремонтування. Бере участь в обладнанні та вдосконаленні навчального автодрому, підтримує його елементи в робочому стані.

Відтак, враховуючи наведене вище, помилковим є покликання апелянта на те, що позивач є посадовою особою закладу, яка здійснює організаційно-розпорядчі чи аміністративно-господарські функцій, зокрема, щодо відсутності дзеркала заднього виду для спеціаліста, та відсутності на дублюючих педалях транспортного засобу накладки, та, відповідно є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченогост.127-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (Постанова Верховного Суду у справі № 686/11314/17).

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 по справі №524/5536/17, від 23.10.2019 по справі № 357/10134/17 та інших.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема те, що позивач не є суб`єктом відповідальності за ст. 127-3 КУпАП, а також те, що обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення відповідачем не виконано, правомірність прийнятого рішення не доведено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є правомірними, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Щодо інших доводів скаржника, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.