Справа № 460/2665/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/2665/24 пров. № А/857/32185/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 460/2665/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Махаринець Д.Є.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі також відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві області (далі також відповідач 2), в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві області, оформлену рішенням про відмову в перерахунку пенсії №56 від 28.02.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, на пенсію за віком, яка призначається відповідно до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 з 20.02.2024 року на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи : на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців в профспілковій організації на виборній посаді з 16.07.1980 по 30.09.1991 та в органах місцевого самоврядування з 15.11.2010 по 22.06.2018 з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 16.02.2024 №05-21/365 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 16.02.2024 №№05-21/365, та виплативши заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.06.2019 перебуває на обліку у відповідача 1 як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 20 червня 2020 року позивач досяг 60 років. 20.02.2024 позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідачем 2 за наслідками розгляду вказаної заяви прийнято рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби. Вважаючи дії пенсійного органу щодо не зарахування до стажу державної служби періоду роботи в профспілковій організації на виборній посаді з 16.07.1980 по 30.09.1991 та період в органах місцевого самоврядування з 15.11.2010 по 22.06.2018 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, оформлену рішенням від №56 від 28.02.2024 року яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, на пенсію за віком, яка призначається відповідно до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перевести ОСОБА_1 з 20.02.2024 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців - в профспілковій організації на виборній посаді з 16.07.1980 по 30.09.1991, - в органах місцевого самоврядування з 15.11.2010 по 22.06.2018. Обчисливши таку пенсію як особі, яка станом на 01.05.2016 має стаж роботи на посаді, віднесеній до категорій посад державної служби більше 20 років, виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображених у довідках, виданих виданої Гощанською селищною радою за №05-21/365 від 16.02.2024 «про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби» та за №05-21/365 від 16.02.2024 «про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку, із посиланням на невірне застосування норми матеріального та процесуального права.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в апеляційній скарзі зазначило, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що станом на 01.05.2016 позивач був посадовою особою місцевого самоврядування. Крім того, звернуло увагу суду апеляційної інстанції, що Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, з 1 травня 2016 року втратив чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229. Враховуючи зазначене, посилання суду 1 інстанції на Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 є безпідставними.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зазначило, що після розгляду заяви позивача винесено рішення №№56 від 28.02.2024 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби (20 років). Вказує, що період роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування з 16.11.2010 року не може бути зарахований до стажу державної служби, оскільки посада, на якій вона працювала не відноситься до роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 21.06.2019 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.02.2024 позивач звернулась до відповідача 1 з заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (за принципом екстериторіальності) було розглянуто заяву позивача та винесено рішення №№56 від 28.02.2024 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби (20 років). Вказує, що період роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування з 16.11.2010 року не може бути зарахований до стажу державної служби, оскільки посада, на якій вона працювала не відноситься до роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 2 та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформленої рішенням №56 від 28.02.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 з 20.02.2024 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців: в профспілковій організації на виборній посаді з 16.07.1980 по 30.09.1991, в органах місцевого самоврядування з 15.11.2010 по 22.06.2018, обчисливши таку пенсію як особі, яка станом на 01.05.2016 має стаж роботи на посаді, віднесеній до категорій посад державної служби більше 20 років, виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображених у довідках, виданих виданої Гощанською селищною радою за №05-21/365 від 16.02.2024 «про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби» та за №05-21/365 від 16.02.2024 «про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII (далі Закон №889-VIII) з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII (далі Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 11, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отож, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що право на пенсію державного службовця за віком мають особи, зокрема: чоловіки, які досягли віку 62 роки незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку; мають передбачений законодавством страховий стаж; мають необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (не менше 20 років).

Встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (за принципом екстериторіальності) було розглянуто заяву позивача та винесено рішення №№56 від 28.02.2024 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби (20 років).

З цього приводу слід зазначити наступне.

У відповідності до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 за №229 (надалі по тексту також Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Приписами пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом №889-VIII) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 за №283, який слід застосовувати при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 Порядку №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в період з 15.11.2010 по 22.06.2018 перебувала на посаді посадової особи органу місцевого самоврядування (сільський голова), що підтверджується записами №24 -28 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 заповненій від 21.10.1991 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих Законом.

Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Також, пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону №889-VIII, визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Крім того, згідно з чинним на час звернення із заявою пунктом 4 «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, встановлено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Враховуючи наведене, період перебування позивача з 15.11.2010 по 22.06.2018. на посаді сільського голови Красносільської сільської ради, тобто час роботи на посадах в органі місцевого самоврядування, підлягає зарахуванню до стажу державної служби в силу наведених вище законодавчих вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №735/939/17 та в постанові від 19.03.2019 по справі №357/1457/17.

Щодо зарахування періоду роботи в профспілковій організації на виборній посаді з 16.07.1980 по 30.09.1991 до стажу державної служби, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 за №1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів», яким встановлено, що до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 КЗпП України, а саме у партійних, профспілкових, комсомольських організаціях.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України №4-5-1156 від 03.06.1994, погодженими з Кабінетом Міністрів України, стаж державної служби за період роботи в органах зараховується лише на виборних та відповідальних посадах. Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом організації (рішенням бюро, комітету, постановою конференції, зборів).

Таким чином, вищезазначеним законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24.10.1990.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 у справі №2240/2515/18.

Згідно з відомостями трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 видана на прізвище ОСОБА_1 (в оригіналі запис проведено на російській мові) заповненій від 02.04.1980 року позивача обрано головою профспілкового комітету на зборах, що підтверджується записом у трудовій книжці, як підстава внесесення запису, а саме «постанова президії обкому профспілки від 28.11.1980».

Відтак вказана посада є виборною, прийняття на яку здійснювалось колегіальними органами (постанова президії обкому профспілки).

Отже, не врахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві до стажу державної служби періодів роботи позивача з 02.04.1980 по 29.08.1989 на посаді голови профспілкового комітету є безпідставним.

Апеляційний суд звертає увагу, що крім вищезазначених періодів роботи, ОСОБА_1 в період з 01.09.2004 по 15.11.2010 перебувала на посаді головного спеціаліста в Управлінні соціального захисту населення Гощанської райдержадміністрації), що підтверджується записами №15 -23 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 заповненій від 21.10.1991.

Враховуючи вищенаведене, на дату набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016) позивач мала понад 20 років стажу державної служби і на час досягнення зазначеного віку працювала на посадах державних службовців.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що відмова ГУ ПФУ в

З огляду на викладене, рішення №56 від 28.02.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, на пенсію за віком, яка призначається відповідно до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ підлягає скасуванню.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що дотримання позивачем інших необхідних умов для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» не є спірним у даній справі, тому позовні вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести позивача на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» та призначити та виплачувати її також підлягають задоволенню.

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія позивачу повинна бути призначена з 20.02.2024 (з дати звернення до пенсійного органу).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що при переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» слід враховувати довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за №05-21/365 від 16.02.2024 «про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби» та за №05-21/365 від 16.02.2024 «про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), оскільки згадані довідки є джерелом інформації про доходи позивача, що впливають на правильність обчислення пенсії.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційних скарг, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 460/2665/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник