Справа № 140/34006/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/34006/23 пров. № А/857/12792/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року, прийняте суддею Костюкевич С.Ф., м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, у справі № 140/34006/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

в листопаді 2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив визнати протиправними дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015); зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2023 (2 684 грн.) у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023-му, з урахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності у 2015.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 позов задоволено. Визнано протиправними дії МОУ щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, виходячи із встановленого законодавством для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015). Зобов`язано МОУ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на 01 січня 2023 у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023, з урахуванням виплачених сум.

Суд виходив з того, що в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01 січня 2017, не може поширюватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності позивачу в 2015, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 у справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17).

Застосування відповідачем пп. 1 п. 6 Порядку 975, який передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року в якому вперше встановлено інвалідність є помилковим, оскільки вищевказані норми Закону №2011-XII та Порядку № 975 передбачають виплату різниці між 400 і 150 кратним розміром прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлена інвалідність (2015) лише за умови щодо повторного огляду за тими самими травмами чи захворюванням.

Відтак, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід І групи у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2023 (2 684 грн.) у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023-му, з урахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги за третю групу інвалідності у 2015.

Схожу позицію сформував і ВС КАС за постановою від 10.03.2023 в справі № 140/9040/20.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанова № 975 пов`язують право на отримання одноразової грошової допомоги з днем встановлення інвалідності. Положенням вказаного Порядку чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності при повторному огляді, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності 1 групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законодавством для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що комісія МОУ при прийнятті спірного рішення про нарахування та виплату грошової допомоги згідно Постанови № 975 від 25.12.2023 у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015) ніби то не врахувала, що 1 група інвалідності внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлена позивачу у 2023 та жодним чином не є пов`язаною із травмою, отриманою позивачем у 2015 з інших підстав є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачена можливість розмежування підстав встановлення групи інвалідності. Натомість, значення має час встановлення групи інвалідності та її ступінь. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задоволити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що сума одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення вищої групи інвалідності залежить від ступеня інвалідності та розміру прожиткового мінімуму станом на дату первинного встановлення інвалідності. Наголошує, що однакове визначення розрахункової величини прожиткового мінімуму на момент первинного встановлення групи інвалідності та зміни групи інвалідності законодавець пов`язує з однією подією - первинне встановлення інвалідності. За такої правової конструкції, визначення вищої групи інвалідності при повторному (черговому) огляді не змінює розрахункову величину прожиткового мінімуму. Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №240/17749/20 від 08 травня 2024.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 04.11.2014 по 04.02.2015 та з 29.05.2015 по 07.06.2015 брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і 05.06.2015 йому в/ч НОМЕР_1 видано посвідчення ветерана війни учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , що стверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_3 .

З витягу протоколу засідання ВЛК Західного регіону про встановлення причинного зав`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва № 901 від 14.12.2015, вбачається, що за медичними документами та виписним епікризом ОСОБА_1 встановлено діагноз: відновний період черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з вогнищевою неврологічною симптоматикою, вегето-судинною дистонією, естено-невротичним синдромом травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 245488 Волинським обласним бюро СМЕ ОСОБА_1 з 25.12.2015 за первинним оглядом було встановлено ІІІ групу інвалідності із зазначенням, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

З 25.02.2022 на підставі Указу Президента України № 60/2022 від 24.02.2022 був призваний до ЗСУ по мобілізації, а з 18.05.2023 звільнений з військової служби за станом здоров`я через непридатність до військової служби на підставі висновку ВЛК з виключенням з військового обліку.

З довідки в/ч НОМЕР_1 від 15.03.2023 № 2590 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 14.05.2022 по 23.06.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Як слідує зі свідоцтва про хворобу № 289 від 28.03.2023, виданого регіональною ВЛК МО України, у ОСОБА_1 було діагностовано нове захворювання: безпігментна меланома твердого піднебіння, клінічна група ІІ з метастазами у м`які тканини правого стегна, захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі розкладу хвороб не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК Волинського обласного бюро МСЕ серії 12ААГ № 200928 ОСОБА_1 встановлено з 03.05.2023 довічну І групу інвалідності, Б-травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком № 975, виходячи з І групи інвалідності.

За результатами розгляду звернення позивача оскаржуваним рішенням комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеним у протоколі №57/975 від 29.09.2023, позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 400 та 150-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), в сумі 280 500 грн.

Вважаючи такі дії відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги в неповному розмірі протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі як і раніше - Закон №2011-XII).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Однією із підстав, відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, є встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Стаття 16 Закону № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

З 01 січня 2017 набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено частиною 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 21 грудня 1991 №2011-ХІІ абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Однак, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01 січня 2017, не може поширюватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності позивачу в 2015, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стаття 16-3 Закону № 2011-ХІІ у редакції до 01 січня 2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що позивач у різний час отримав наступні ушкодження здоров`я:

- 25.12.2015 (за протоколом № 901 від 14.12.2015 ВЛК Західного регіону МО України) під час перебування в зоні АТО у 2015 внаслідок отриманої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з вогнищевою неврологічною симптоматикою, вегето-судинною дистонією, естено-невротичним синдромом, пов`язаної із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності;

- 03.05.2023 (за свідоцтвом про хворобу № 289 від 28.03.2023 Регіональної ВЛК МО України) під час проходження військової служби, внаслідок захворювання: безпігментна меланома твердого піднебіння, клінічна група ІІ з метастазами у м`які тканини правого стегна, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто не пов`язаного із черепно-мозковою травмою за першим захворюванням (25.12.2015), ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на 01 січня 2023 у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023, як інваліду І групи, встановлену внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оскільки така жодним чином не пов`язаною із травмою, отриманою позивачем у 2015 з інших підстав, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Таким чином, застосування відповідачем пп. 1 п. 6 Порядку 975, який передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року в якому вперше встановлено інвалідність є помилковим, оскільки вищевказані норми Закону №2011-XII та Порядку № 975 передбачають виплату різниці між 400 і 150 кратним розміром прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлена інвалідність (2015) лише за умови щодо повторного огляду за тими самими травмами чи захворюванням.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, яка набрала чинності з 1 січня 2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З урахуванням викладеного, враховуючи постанову Верховного Суду від 05 березня 2025 у справі № 240/21783/21, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для визнання протиправними дій МОУ щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, виходячи із встановленого законодавством для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), оскільки діяло всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід І групи у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2023, у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності у 2023.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання відповідача на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №240/17749/20 від 08 травня 2024, оскільки спірні правовідносини не є подібними, так як стосувалась одноразової грошової допомоги за результатами повторного огляду відповідно для другої та третьої групи інвалідності, а в розглядуваній справі набув іншу групу інвалідності по захисті Батьківщини.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі № 140/34006/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар