Справа № 420/25732/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25732/24

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г..,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: представника відповідача Нестеренко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі № 420/25732/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 01.08.2024 № 32242/15-32-24-07 про застосування до ОСОБА_1 (штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 340.00 грн. (триста сорок грн. 00 коп.), винесене на підставі акта перевірки № 29504/15-32-24-07 від 15.07.2024

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач у період з 31.01.2005 по 28.12.2019, а також у період з 01.07.2021 по 15.12.2023 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування. 15.07.2024 ГУ ДПС в Одеській області складено акт про результати камеральної перевірки № 29504/15-32-24-07, яким встановлено помилку (порушення) щодо несвоєчасного подання податкової звітності, в порушення вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, зокрема податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік від 08.05.2024 № . На підставі цього акту відповідачем винесено податкове повідомлення рішення від 01.08.2024 № 32242/15-32-24-07 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 340.00 грн. (триста сорок грн. 00 коп.) на підставі пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 і п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що ППР № 32242/15-32-24-07 від 01.08.2024 винесено з порушенням ПК України, не ґрунтується на законодавстві, порушує права та законні інтереси позивача, а отже є таким, що не відповідає приписам чинного законодавства України і підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), відповідно до ст..76,ст..86 ПК України та 69.1 ст.69 підрозд. 10 розд. ХХПКУ Перехідні положення ПК України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями з урахуванням змін норм, внесених до ПК України Законами України від 12.05.2022 №2260-ХІ та №2520-ІХ від 15.08.2022, проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Дані перевірки свідчать про несвоєчасне подання податкової звітності, а саме,податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік (№ від 08.05.2024). Відповідальність передбачена пунктом 120.1 статі 120 розділу ІІ ПКУ.

Враховуючи вищевикладене контролюючим органом у законний спосіб було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, доводи, наведені позивачем, не спростовують порушення, встановленні перевіркою, та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного ППР.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції на звернув увагу на те, що позивач провадив господарську діяльність у статусі фізичної особи-підприємця на спрощеній системі оподаткування, здійснював облік, подавав звітність і сплачував єдиний податок саме за правилами, встановленими для спрощеної системи оподаткування, і якщо державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження об`єктивно не міг знати про це, то у розпорядженні відповідача згідно наявних у нього облікових баз даних ДПС є така інформація, яка обов`язково мала враховуватись під час проведення камеральної перевірки і винесення податкового повідомлення-рішення;

- суд першої інстанції не врахував, що позивач подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік не з власної ініціативи, а виключно за приписом державного виконавця. По-іншому позивач об`єктивно не міг вчинити, оскільки неподання податкової декларації про майновий стан і доходи означало би невиконання законних вимог державного виконавця і потягло би за собою настання відповідальності згідно ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», чого позивач як законослухняний громадян не міг допустити;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 31.01.2005 по 28.12.2019, а також у період з 01.07.2021 по 15.12.2023 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ПК України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ(із змінами та доповненнями), відповідно до ст.76,ст.86 ПК України та 69.1 ст.69 підрозд. 10 розд. ХХПКУ Перехідні положення ПК України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями з урахуванням змін норм, внесених до ПК України Законами України від 12.05.2022 №2260-ХІ та №2520-ІХ від 15.08.2022, проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За результатами перевірки складено Акт №29504/1532-24-07 від 15.07.2024 про результати перевірки даних, задекларованих у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік.

Відповідно зазначеного Акту перевіркою встановлено несвоєчасне подання податкової звітності, а саме: декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік (№ від 08.05.2024).

01.08.2024 ГУ ДПС в Одеській області винесено ППР № 32242/15-32-24-07, яким до позивача застосовано фінансову санкцію (штраф) у розмірі 340,00 грн відповідно до пп.54.3.1. п. 54.3. ст. 54, п. 121.1 ст. 120 ПК України.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення № № 32242/15-32-24-07 від 01.08.2024 необґрунтованим, прийнятим з порушенням чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до акту від 15.07.2024 граничним строком подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік є 30.04.2024. Податкова декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік ОСОБА_1 подана 08.05.2024, тобто с пропуском строку, встановленого пп. 49.18.4. п. 49.18. ст. 49 ПК України.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав докази вчасної подачі ним річної декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Предметом камеральної перевірки також можуть бути, зокрема, своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних.

Порядок подання декларації про майновий стан і доходи та оподаткування доходів фізичних осіб встановлено розділом IV Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Так, згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України, платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента, згідно п. 163.1 ст. 163 ПК України, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Змістом ст. 164 ПК України визначено базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб, якою є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

При цьому, на підставі пп. 165.1.36 п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід фізичної особи-підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу.

Статтею 177 ПК України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зі змісту якої випливає, що фізичні особи-підприємці на спрощеній системі оподаткування не подають податкову декларацію про майновий стан і доходи, оскільки звітують з урахуванням правил і особливостей, передбачених для спрощеної системи оподаткування.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, податковий орган провів камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи фізичних осіб ОСОБА_1 , за результатами якої встановлено порушення, а саме: несвоєчасне подання податкової звітності - декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік.

Водночас, позивач звертав увагу суду першої інстанції на те, що він провадив господарську діяльність у статусі фізичної особи-підприємця на спрощеній системі оподаткування, здійснював облік, подавав звітність і сплачував єдиний податок саме за правилами, встановленими для спрощеної системи оподаткування, і якщо державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження об`єктивно не міг знати про це, то у розпорядженні відповідача згідно наявних у нього облікових баз даних ДПС є така інформація, яка обов`язково мала враховуватись під час проведення камеральної перевірки і винесення податкового повідомлення-рішення.

В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні колегія суддів враховує, висновки Верховного Суду викладені у постанові від 06.03.2025 по справі № 320/3806/23 сформульовані з питання застосування пункту 109.1 статті 109 ПК України , коли у визначенні податкового правопорушення законодавець зазначає про необхідність встановлення вини у діях платника податків.

Так, з 01 січня 2021 року пункт 109.1 статті 109 ПК України діє у новій редакції, за змістом якого податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 112.1, 112.2 статті 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

За змістом позовної заяви і апеляційної скарги позивач прямо посилаючись на п.112.2 ст.112 ПК України, доводив, що його вина в даному випадку відсутня, адже він провадив господарську діяльність у статусі фізичної особи-підприємця на спрощеній системі оподаткування, здійснював облік, подавав звітність і сплачував єдиний податок саме за правилами, встановленими для спрощеної системи оподаткування, тобто не мав обв`язку подавати щорічну декларацію про майновий стан і доходи.

Водночас, ОСОБА_1 подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік не з власної ініціативи (оскільки як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування не мав обов`язку її подавати), а виключно за приписом державного виконавця.

Не наведено жодних важливих аргументів з цього приводу податковим органом як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта, щодо строків подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік: констатоване посадовою особою відповідача порушення граничного строку подання декларації 30 квітня 2024 року об`єктивно не могло не статися, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження, якою позивача зобов`язано її подати протягом 5 робочих днів, була винесена державним виконавцем 08 травня 2024 року (а.с.28), тобто вже після сплину граничного строку її подання. Відповідно, коли б позивач за приписом державного виконавця не подав таку податкову декларацію після 08 травня 2024 року, це в будь-якому випадку порушувало би встановлений законодавством граничний строк її подання.

Однак суд першої інстанції вказані доводи позивача, підкріплені відповідними доказами, не врахував.

Податковий орган у свою чергу у відзиві на апеляційну скаргу взагалі посилався на обставини які не мають відношення до спірних правовідносин, а саме на несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення № 32242/15-32-24-07 від 01.08.2024, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі № 420/25732/24 скасувати, ухвалити по справі нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 01.08.2024 № 32242/15-32-24-07 про застосування до ОСОБА_1 (штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 340.00 грн. (триста сорок грн. 00 коп.), винесене на підставі акта перевірки № 29504/15-32-24-07 від 15.07.2024.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 20 березня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик