Справа № 620/761/25
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/761/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 17.01.2025 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання відповіді на його рапорт від 30.10.2024;

- зобов`язати відповідача розглянути його рапорт від 30.10.2024;

- зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про хворобу він визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військової служби. Разом з тим, незважаючи на наведене, відповідач його рапорт від 30.10.2024 про звільнення зі служби не розглянув, чим порушив вимоги чинного законодавства України.

Ухвалою судді від 21.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, у відзиві на позов зазначив про дотримання в/ч НОМЕР_1 вимог чинного законодавства у спірних правовідносинах.

Крім того, в/ч НОМЕР_1 не може звільнити позивача, оскільки він 03.09.2023 самовільно залишив військову частину, а звільнення таких військовослужбовців не передбачено законодавством. Для вирішення спірного питання позивач має спочатку повернутися до військової частини, надати пояснення та документи, які можуть підтвердити законність перебування його за межами військової частини з 03.09.2023 по теперішній час, на підставі яких буде складена доповідь щодо повернення ОСОБА_1 до військової частини, повідомлено органи досудового розслідування про вказаний факт. Якщо кримінальне провадження щодо позивача буде закрито, він може подати рапорт про звільнення по команді, тобто у порядку визначеному законом, надавши документи для звільнення, які передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 за мобілізацією 06.05.2023. З 22.06.2023 позивач зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 (а.с. 7-9, 42 зворот).

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.08.2023 №218 позивач на період з 03.08.2023 по 01.09.2023 вибув у відпустку за станом здоров`я (а.с. 43).

На підставі наказу в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2023 №252 ОСОБА_1 виключено зі всіх видів забезпечення як такого, що самовільно залишив частину (а.с. 43-44).

По факту неприбуття позивачем з відпустки за станом здоров`я командиром в/ч НОМЕР_1 призначено проведення службового розслідування, за наслідками якого винесено наказ від 05.10.2023 №629-ОД, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину в період з 02.09.2023, у зв`язку з чим на позивача накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана»; призупинено йому виплату грошового забезпечення з 02.09.2023, направлено до Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій і оборонній сфері Західного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріали щодо неправомірних дій військовослужбовця (а.с. 36-41, 44-49).

04.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України (а.с. 55-54).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що в період з 25.06.2024 до 24.07.2024, з 29.07.2024 до 05.08.2024, з 05.08.2024 до 22.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 16, 17-20).

Також відповідно до направлення Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.08.2024 №3294 (а.с. 17) госпітальною ВЛК КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» проведено огляд ОСОБА_1 , за результатами якого складено Свідоцтво про хворобу від 18.09.2024 №38, пунктом 14 якого встановлено, що на підставі статті 14-а графи ІІ Розкладу хвороб позивач непридатний до служби з виключенням з військового обліку (а.с. 12-14).

Враховуючи викладене, супровідним листом від 30.10.2024 ОСОБА_1 через Міністерство оборони України подав рапорт про звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У рапорті зазначені додатки, а саме копії: паспорту, свідоцтва про хворобу, військового квитка; згода на обробку персональних даних (а.с. 10-12).

Відповідно до інформації Укрпошти відправлення №55 вручено Міністерству оборони України (за довіреністю) 04.11.2024 (а.с. 15).

У зв`язку з тим, що в/ч НОМЕР_1 вказаний рапорт не розглянула по суті, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено такий вид військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про Загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан, який триває і зараз.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненадання відповіді на поданий ним 30.10.2024 рапорт про звільнення з військової служби.

Разом з тим, суд, проаналізувавши надані сторонами пояснення, встановив відсутність належних та допустимих доказів отримання в/ч НОМЕР_1 поданого позивачем 30.10.2024 рапорту з додатками.

Як зазначає відповідач і надає відповідні докази, ним 25.10.2024 отримано рапорт позивача про звільнення від 22.10.2024, направлений через ІНФОРМАЦІЯ_1 , на який листом від 28.10.2024 за №2472 надано відповідь (а.с. 33-35).

Суд звертає увагу, що обґрунтованість відповіді на вказаний рапорт не є предметом розгляду в даній справі.

У свою чергу, докази отримання відповідачем рапорту позивача від 30.10.2024 відсутні.

Також матеріали справи не містять доказів того, що відправлення №555, вручене 04.11.2024 Міністерству оборони України, містило саме долучений позивачем до позовної заяви супровідний лист від 30.10.2024 з додатками, позаяк відповідний опис вкладення відсутній.

В контексті вищенаведеного, суд зауважує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №813/4640/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2022 у справі №9901/276/19 звертала увагу, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Водночас, для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Самі собою строки поза зв`язком з конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не матимуть правового значення, якщо в зобов`язаної особи існували певні об`єктивні обставини, які перешкодили належному виконанню функцій державним органом.

З огляду на викладене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду його право, зокрема, на належний розгляд відповідачем рапорту від 30.10.2024 порушено не було, оскільки докази отримання в/ч НОМЕР_1 такого рапорту з відповідними додатками відсутні. За таких обставин, протиправна бездіяльність в/ч НОМЕР_1 у спірних правовідносинах відсутня.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21 березня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна