Справа № 440/11089/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 р. Справа № 440/11089/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2024, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 23.10.24 у справі №440/11089/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Житомирській області від 19.08.2024 року за №98;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди служби в військах Цивільної оборони України в СДПЧ-1 командиром відділення з 01 липня 2000 року по 03 грудня 2001 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби за мобілізацією з 27.02.2015 по 05.04.2016, із них зарахувати періоди безпосередньої участі військовослужбовця в Антитерористичній Операції на території Донецької та Луганської областей з 17.03.2015 по 13.05.2015, з 11.07.2015 по 31.10.2015, з 26.11.2015 по 11.01.2016 на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 19.08.2024 №98.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди служби в військах Цивільної оборони України в СДПЧ-1 командиром відділення з 01 липня 2000 року по 03 грудня 2001 року та період проходження військової служби за мобілізацією з 27.02.2015 по 05.04.2016, з якого періоди безпосередньої участі військовослужбовця в Антитерористичній Операції на території Донецької та Луганської областей з 17.03.2015 по 13.05.2015, з 11.07.2015 по 31.10.2015, з 26.11.2015 по 11.01.2016 зарахувати на пільгових умовах відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12.08.2024 з урахуванням висновків суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 та прийняти нове рішення суду, яким відмовити в позовних вимогах позивачу.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржуване рішення постановлено із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню та винесенню нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що висновки суду є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень ст.90 КАС України, а відтак, дане судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені ст.242 КАС України. Вказує, що не погоджується з висновками Полтавського окружного адміністративного суду, наданими при дослідженні обставин справи та їх правовій оцінці. Зазначає, що дії пенсійного органу є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення. Вказує, що до страхового стажу неможливо зарахувати період з 27.02.2015 по 05.04.2016 у пільговому обчисленні, так як зарахування в пільговому обчисленні 1 місяць за три не передбачено Законом №1058. Вважає, що у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права відбулося ухвалення незаконного судового рішення.

Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому, посилаючись на те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.08.2024 №98 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 12.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зі заявою про призначення пенсії за віком.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.08.2024 №98 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу на дату звернення (а.с.17-19).

У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж 25 років, страховий стаж заявника становить 20 років 1 місяць 10 днів.

Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області в рішенні від 19.08.2024 №98 зазначило, що не зараховано до страхового стажу:

- період трудової діяльності з 01.07.2000 по 02.12.2001 згідно довідки від 09.03.2017 №01-П-43/11, оскільки відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб;

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 27.02.2015 по 05.04.2016 відповідно довідки про грошове забезпечення за №182 від 04.05.2016, оскільки довідка не відповідає формі, затвердженій постановою ПФУ від 04.02.2021 №3-1 (а.с.19).

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.08.2024 року за №98, звернувся до суду першої інстанції.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.08.2024 №98 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким, в розумінні наведеної вище норми Конституції України, законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Згідно ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Приписи ст.115 Закону №1058-IV передбачено випадки пенсійного забезпечення окремих категорій громадян.

Так, згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Колегія суддів звертає увагу, що спірним у даній справі є питання періоду трудової діяльності позивача з 01.07.2000 по 02.12.2001 згідно довідки від 09.03.2017 №01-П-43/11, оскільки, як на думку пенсійного органу, відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб; періоду з 27.02.2015 по 05.04.2016 відповідно до довідки про грошове забезпечення за №182 від 04.05.2016, оскільки, як на думку пенсійного органу, довідка не відповідає формі, затвердженій постановою ПФУ від 04.02.2021 №3-1.

Згідно приписів п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV обов`язковою умовою для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до норм Закону №1058-IV є наявність необхідного страхового стажу та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Щодо незарахування пенсійним органом до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.07.2000 по 02.12.2001, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, поняття "страховий стаж" вперше було запроваджено Законом №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004.

До цього цей стаж називався трудовим.

Згідно ст.24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Отже, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Як встановлено з матеріалів даної справи, пенсійний орган фактично не заперечує період трудової діяльності позивача з 01.07.2000 по 02.12.2001, однак не зарахував його до страхового стажу останнього, оскільки відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб.

Так, дійсно згідно довідки Головного управління ДСНС у Полтавській область від 23.08.2024 №61-01-П-460/61-10 за періоди роботи ОСОБА_1 з 01.07.2000 по 02.12.2001 страхові внески не сплачувалися (а.с.24).

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи (служби) в військах Цивільної оборони України в СДПЧ-1 з 01.07.2000 по 02.12.2001, що фактично суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

В даному випадку несплата страхувальником за позивача страхових внесків протягом періоду з 01.07.2000 по 02.12.2001 не може бути обґрунтованою підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе роботодавець-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист.

У випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було недостатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки страхового стажу позивача.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

З огляду на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №482/434/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17, колегія суддів зазначає, що за змістом норм Закону №1058-IV обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника і відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на призначення /перерахунок пенсії, а тому позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Відтак, наведене вище вказує на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 19.08.2024 №98 в частині незарахування до страхового стажу періоду служби позивача з 01.07.2000 по 02.12.2001 в військах Цивільної оборони України в СДПЧ-1.

Відповідні доводи апеляційної скарги щодо неможливості зарахування до страхового стажу періоду служби позивача з 01.07.2000 по 02.12.2001 в військах Цивільної оборони України в СДПЧ-1 у зв`язку з відсутності даних про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб, є необґрунтованими та такими, що суперечать висновкам суду.

Стосовно незарахування періоду з 27.02.2015 по 05.04.2016 відповідно довідки про грошове забезпечення за №182 від 04.05.2016, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами ч.4 ст.4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено види військової служби, до яких, віднесено, зокрема, й військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абз.2 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Нормою ст.57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 "Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/2607, відповідно до Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України відповідно до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей.

Пунктом 2.3 розділу 2 цього Положення передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три.

Такі ж норми містить постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб".

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, до якої відповідно до п.4 цієї статті віднесено також військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до пункту 1 статті 2 Закону також віднесено і військову службу.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 09.11.2015 (а.с.8).

Згідно наявних в матеріалах справи копії військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.12-13) та довідки військової частини НОМЕР_3 від 19.04.2016 №122 виявлено, що позивач перебував на військовій службі та приймав безпосередню участь в складі сил та засобів АТО (забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України) на території Донецької області у період з 17.03.2015 по 13.05.2015, з 11.07.2015 по 31.10.2015, з 26.11.2015 по 11.01.2016 (а.с.21).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2016 №182 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 (призваний по мобілізації) та у період з 27.02.2015 по 05.04.2016 йому було нараховано та виплачено грошове забезпечення (а.с.22).

Наведене вище в своїй сукупності дає підстави для висновку, що служба позивача в АТО підлягає зарахуванню до його трудового стажу для призначення пенсії на умовах - один місяць служби за три місяці.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17 та від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17та від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739.

Так, зокрема, у справі №185/4140/17 предметом позову було кратне обчислення трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах за статтею 14 Закону №1788-ХІІ, норми якої ідентичні положенням частини 3 статті 114 Закону №1058-IV. При цьому Верховним Судом зроблений висновок про те, що період служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

У справі №185/4140/17 Верховним Судом був викладений правовий висновок, відповідно до якого судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції у періоди з 22.07.2014 по 12.12.2014 та з 18.12.2014 по 20.03.2015, що підтверджується довідкою військової частини. Отже, саме вказаний період підлягає кратному обрахуванню.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин.

Доводи апеляційної скарги про неможливість зарахування до страхового стажу період з 27.02.2015 по 05.04.2016 у пільговому обчисленні, так як зарахування в пільговому обчисленні 1 місяць за три не передбачено Законом №1058 колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків суду, у т.ч. з посиланням на правові висновки Верховного Суду, щодо права позивача у спірних відносинах на кратне обчислення стажу (періодів безпосередньої участі військовослужбовця в Антитерористичній Операції на території Донецької та Луганської областей з 17.03.2015 по 13.05.2015, з 11.07.2015 по 31.10.2015, з 26.11.2015 по 11.01.2016 шляхом зарахування на пільгових умовах відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із розрахунку один місяць служби за три місяці).

Відтак, враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що період проходження військової служби ОСОБА_1 за мобілізацією з 27.02.2015 по 05.04.2016, підлягає зарахуванню до страхового стажу, з якого періоди безпосередньої участі ОСОБА_1 , в Антитерористичній Операції на території Донецької та Луганської областей з 17.03.2015 по 13.05.2015, з 11.07.2015 по 31.10.2015, з 26.11.2015 по 11.01.2016 підлягають зарахуванню на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 19.08.2024 №98) відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені висновки, колегія суддів вважає, що відповідачем не було доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло правомірно та вмотивовано, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із наведеними вище висновками суду.

Фактично скарга відповідача не містить обґрунтованих та належним чином мотивованих підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасовування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 19.08.2024 №98 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди служби в військах Цивільної оборони України в СДПЧ-1 командиром відділення з 01 липня 2000 року по 03 грудня 2001 року та період проходження військової служби за мобілізацією з 27.02.2015 по 05.04.2016, з якого періоди безпосередньої участі військовослужбовця в Антитерористичній Операції на території Донецької та Луганської областей з 17.03.2015 по 13.05.2015, з 11.07.2015 по 31.10.2015, з 26.11.2015 по 11.01.2016 зарахувати на пільгових умовах відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із розрахунку один місяць служби за три місяці; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12.08.2024 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №440/11089/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський