Справа № 496/6677/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 496/6677/24

Категорія:105000000 Головуючий в 1 інстанції: Горяєв І.М.

Місце ухвалення: м. Біляївка

Дата складання повного тексту:14.01.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Біляївський ВДВС в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса)) про:

- скасування постанови про відкриття провадження від 25 вересня 2024 року головного державного виконавця Лєбєдєва Є. та визнання незаконності її винесення, незважаючи на судову справу №496/1710/24, яка розглядається в П`ятому апеляційному адміністративному суді м. Одеса по скасуванню протиправної постанови Біляївського районного суду від 25 травня 2024 року , частина якої вже скасовано рішенням Біляївського районого суду від 26 листопада 2023 року;

- визнання противоправним, незважаючи на заяви про непогодження, суб`єкта персональних даних, використання даних, обробку яких згідно законодавства України, несе для мене ОСОБА_1 , особливий ризик, в тому числі є конференційною інформацією, передачі третім особам, які незаконно, без вступу в законну силу ухвали від 25 травня 2023 року внесли до бази даних про нібито скоєне правопорушення по ст.ст. 126, 130 та 185 КУпАП та здійснити відповідні заходи виправлення та отримати роз`яснення від судді Трушеній О.І.;

- повідомлення головного державного виконавця Лєбєдєва Є. про недопустимість винесення постанови при наявності розгляду в порядку судового розгляду по апеляційній скарзі ОСОБА_1 у справі №496/1710/24, яка розглядається в П`ятому апеляційному адміністративному суді (м. Одеса) по скасуванню постанови Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2024 року у справі №496/3202/23, особисто розглянути та надати чесну (незважаючи на корпоративну етику) оцінку адміністративних матеріалів, порядку розгляду них, захищаючи законні інтереси в повному обсязі та безпідставно не розгляді клопотання, що повинні були розглянуті в порядку за правилами судоустрою та направили листа по скасуванню Постанови про відкриття виконавчого провадження бо ще здійснюється судове провадження.

- винесення неправосудного рішення суду, що привели вже до трагічним наслідкам - смерті ОСОБА_2 та загрози життю та погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 та нанесенням великої матеріальної шкоди та репутаційному статусу тому вимагаю скасувати вищевказану незаконну постанову головним державним виконавцем Біляївського ВДВС в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 09 жовтня 2024 року отримано постанову про відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем Біляївського ВДВС в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. про примусове виконання постанови Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2024 року по справі №496/3202/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 17 000 грн., яке незаконно винесла суддя Трушина О.І., що є причинно-слідчий зв`язком неправосудної постанови суду при розгляді справи, де розглядався протокол складений на іншу особу ОСОБА_1 .. Отримавши відповідь суду від 30 травня 2024 року №8390/24 та інші звернення, яка є незрозуміла по змісту необґрунтована та неналежно складена по факту звернення по роз`ясненню чи ОСОБА_3 чи Шубінського визнано винним в не правосудному рішенні Біляївського районного суду від 25 травня 2023 року в справі №496/3202/23 та не надано доступу до правосуддя Шубінському чи Шубинському в справі №496/8778/23 та не надано роз`яснень по рішенням першої та другої судової інстанції. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Біляївського ВДВС в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2024 року та визнання незаконною винесеної постанови залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що державним виконавцем Біляївського ВДВС в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. прийнято постанову про примусове виконання постанови Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2024 року по справі №496/3202/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 17 000 грн., яке незаконно винесла суддя Трушина О.І., що є причинно-слідчий зв`язком неправосудної постанови суду при розгляді справи, де розглядався протокол складений на іншу особу ОСОБА_1 .

Крім того, апелянт зазначає, що він не згодний саме з постановою Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року у справі №496/3202/23 щодо накладення штрафу у розмірі 17 000 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:

24 вересня 2024 року головним державним виконавцем Біляївського ВДВС в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №496/3202/23 від 25 травня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17 000,00 грн

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням ч.2 ст. 2 КАС України, провадження відкрито на підставі постанови суду по справі №496/3202/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17 000 грн., з вказаного приводу позивачем не надано доказів того, що постанова суду, на підставі якої держаним виконавцем відкрито виконавче провадження, скасована чи визнання незаконною, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції зазначив, позивач не довів, а матеріали справи не містять відомостей, які б спростували факти, встановлені в оскаржуваній постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, та надали б суду підстави дійти висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, при розгляді матеріалів про примусове виконання постанови суду №496/3202/23 виданий 25 травня 2024 року стосовно ОСОБА_1 та винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, діяв у спосіб та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 1, ч.1 ст. 5, ч.1 ст. 18, п.3 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2024 року ВП №76117592 відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження за заявою про примусове виконання за постановою №496/3202/23 виданої 25 травня 2024 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення на користь держави штрафу 17 000 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що даний виконавчий документ виданий на підставі рішення Біляївським районним судом Одеської області у справі №496/3202/23.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів вказує, що апелянт не наводить належних доказів протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2024 року ВП №76117592, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до протиправності судового рішення Біляївського районним судом Одеської області від 25 травня 2024 року у справі №496/3202/23.

Колегія суддів констатує, що постанова Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2024 року у справі №496/3202/23 набрала законної та підлягає виконанню відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Стосовно позовних вимог позивача про:

- визнання противоправним, незважаючи на заяви про непогодження, суб`єкта персональних даних, використання даних, обробку яких згідно законодавства України, несе для мене ОСОБА_1 , особливий ризик, в тому числі є конференційною інформацією, передачі третім особам, які незаконно, без вступу в законну силу ухвали від 25 травня 2023 року внесли до бази даних про нібито скоєне правопорушення по ст.ст. 126, 130 та 185 КУпАП та здійснити відповідні заходи виправлення та отримати роз`яснення від судді Трушеній О.І.;

- повідомлення головного державного виконавця Лєбєдєва Є. про недопустимість винесення постанови при наявності розгляду в порядку судового розгляду по апеляційній скарзі ОСОБА_1 у справі №496/1710/24, яка розглядається в П`ятому апеляційному адміністративному суді (м. Одеса) по скасуванню постанови Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2024 року у справі №496/3202/23, особисто розглянути та надати чесну (незважаючи на корпоративну етику) оцінку адміністративних матеріалів, порядку розгляду них, захищаючи законні інтереси в повному обсязі та безпідставно не розгляді клопотання, що повинні були розглянуті в порядку за правилами судоустрою та направили листа по скасуванню Постанови про відкриття виконавчого провадження бо ще здійснюється судове провадження.

- винесення неправосудного рішення суду, що привели вже до трагічним наслідкам - смерті ОСОБА_2 та загрози життю та погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 та нанесенням великої матеріальної шкоди та репутаційному статусу тому вимагаю скасувати вищевказану незаконну постанову головним державним виконавцем Біляївського ВДВС в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є.;

колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України:

1. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

3. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є:

1) верховенство права;

2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі;

5) обов`язковість судового рішення;

6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;

7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом;

8) розумність строків розгляду справи судом;

9) неприпустимість зловживання процесуальними правами;

10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Колегія суддів зазначає, що формулювання вищенаведених позовних вимог ОСОБА_1 не дозволяє суду, в межах правил ст. 2 КАС України, визначити в чому полягає гіпотетичне порушення його прав з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ч.4 ст. 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, ч.ч.1, 2 ст. 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

При цьому підставу позову повинен довести саме позивач, шляхом надання доказів, на яких ґрунтуються його вимоги.

В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували обставини, з якими він пов`язує порушення своїх прав стосовно наведених позовних вимог.

За таких обставин, ураховуючи все вищенаведене, а також, те, що суду не було надано доказів які вказували порушення прав позивача з боку суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення всіх позовних вимог ОСОБА_2 .

Інші доводи та аргументи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду скаржника з правовою оцінкою суду обставин іншої справи, встановлених у процесі її розгляду, а відтак і не потребують додаткового аналізу та спростування.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (п.23) та "Серявін та інші проти України" (п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновків, що вони також не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати у справі відсутні.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.