Справа № 360/43/25
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/43/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах адвокатом Гамовим Владиславом Володимировичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), поданим в його інтересах адвокатом Гамовим Владиславом Володимировичем (далі - представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому представник позивача, з урахуванням уточненої позовної заяви від 14 січня 2025 року б/н, просить визнати протиправним та скасувати наказ від 09 грудня 2024 року № 8474-АГ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», винесений в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладання на нього дисциплінарного стягнення «зауваження».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що головний сержант ОСОБА_1 є інспектором прикордонної служби 1 категорії - начальником першої групи повітряної розвідки (старшим оператором безпілотних авіаційних комплексів) другого відділення повітряної розвідки прикордонної застави повітряної розвідки та корегування третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів.

09 грудня 2024 року відносно позивача винесений оскаржуваний наказ.

З тексту вказаного наказу слідує таке: «На адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.11.2024 № 02.1/15711-24-Вих, зі змісту якого стало відомо, що відносно інспектора прикордонної служби І категорії - начальника першої групи повітряної розвідки (старшого оператора безпілотних авіаційних комплексів) другого відділення повітряної розвідки прикордонної застави повітряної розвідки та корегування третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів головного сержанта ОСОБА_2 оформлено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023884, передбаченого частиною 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення від 28.11.2024. 27.11.2024, головний сержант ОСОБА_1 перебуваючи у частині щорічної основної відпустки здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України». Так, з метою запобігання виникненню подібних випадків у майбутньому та притягнення позивача до відповідальності, керуючись ст. ст. 45, 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статтею 15 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відповідач прийняв рішення за неналежне виконання вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилось у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, відповідно до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності позивача та в порядку пункту «а» статті 48 цього ж Статуту накласти дисциплінарне стягнення «зауваження».».

З вказаним наказом позивач не може погодитись, вважає його протиправним та таким, що винесений з неповним та необ`єктивним розглядом матеріалів адміністративного провадження, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача вказує, що до відповідальності за частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) можуть притягуватись особи за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади у групі осіб, або особою яку було притягнуто до відповідальності за частиною 1 вказаної статті.

З наведеного представник позивача робить висновок, що «спроба» - це активні дії, спрямовані на досягнення певної мети. Перетинання чи спробу перетинання державного кордону України відповідно до наданих стороною обвинувачення матеріалів позивач, не здійснював, а отже, в діях позивача, відсутній склад такого адміністративного правопорушення як спроба незаконного перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України

Представнику позивача не відомо, чи було проведено службове розслідування відносно позивача, однак достовірно відомо, що відповідач всупереч всім правовим нормам не запросив пояснення позивача, а однобічно на підставі недостовірних відомостей застосував дисциплінарне стягнення. Позивачу не було відомо про розгляд адміністративного матеріалу, пояснення у нього не відбирались, а тому останній був позбавлений будь-якої можливості пояснити безпідставність звинувачень та складання протоколу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) позов не визнав, про що 10 лютого 2025 року через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» за вхідним реєстраційним № 3517/2025 подав відзив на позовну заяву від 08 лютого 2025 року б/н, в якому у задоволенні позову просить відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивач проходить службу в лавах Державної прикордонної служби України, згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 липня 2020 року № 489-ОС «Про особовий склад» зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу начальника загону від 16 листопада 2024 року № 296-ВВ «Про особовий склад» позивач перебував у щорічній відпустці в місті Львові з 18 листопада 2024 року. Відповідно до наказу начальника загону від 06 грудня 2024 року № 318-ВВ «Про особовий склад» позивач прибув з щорічної відпустки 04 грудня 2024 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючись статтею 15 КУпАП, листом від 29 листопада 2024 року № 02.1/15711-24-Вих направив для подальшого розгляду справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, вказавши, що в діях останнього вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 204-1 КУпАП.

З урахуванням отриманого листа, наказом начальника загону від 09 грудня 2024 року № 8474-АГ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне виконання вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилось у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП, інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника першої групи повітряної розвідки (старшого оператора безпілотних авіаційних комплексів) другого відділення повітряної розвідки прикордонної застави повітряної розвідки та корегування третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів, головного сержанта ОСОБА_1 , відповідно до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та в порядку пункту «а» статті 48 цього ж Статуту накладено дисциплінарне стягнення «зауваження». Одночасно, позивача ознайомлено з вищевказаним наказом. Службове розслідування не проводилось.

Відповідно до частини першої статті 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт. У разі притягнення таких осіб до відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі направлення особи, яка вчинила таке насильство, на проходження програми для осіб, які вчинили домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, здійснюється на загальних підставах.

Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України відсутнє у переліку адміністративних правопорушень, відповідальність за які військовослужбовець несе на загальних підставах.

Відтак, за адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 204-1 КУпАП, позивач несе відповідальність за дисциплінарним статутом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут). Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Пунктами 1, 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. (пункт 45 Дисциплінарного статуту).

Пунктом 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: зауваження.

Пунктом 55 Дисциплінарного статуту визначено, що командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.

Пунктом 7 Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 листопада 2018 року № 971 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2018 року за № 1468/32920 (далі - Положення № 971), визначено, що начальник органу охорони державного кордону користується дисциплінарною владою командира полку (бригади).

Згідно з абзацом третім пункту 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців визначено пунктами 83, 84 Дисциплінарного статуту, згідно з якими на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідач резюмує, що з огляду на положення пункту 84 Дисциплінарного статуту стає зрозумілим, що проведення службового розслідування є необов`язковим.

Відповідно до пункту 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Відповідач звернув увагу суду на те, що позивач під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2024 року № 023884, протоколу про адміністративне затримання від 27 листопада 2024 року від надання письмових пояснень відмовився.

В протоколі про адміністративне затримання від 27 листопада 2024 року зазначено, що «про затримання особи повідомлено: дружину ОСОБА_3 за номером телефону НОМЕР_2 о 18:30 27.11.2024». Тобто, дружини позивача під час затримання поруч не було.

Повертаючись до змісту статті 55 Дисциплінарного статуту відповідач звернув увагу суду на те, що у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни, командир (начальник) щодо підлеглого наділений правом застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, передбаченого цим статутом в межах наданої дисциплінарної влади. Жодних умов щодо градації (від менш суворого до більш суворого) застосування того чи іншого виду стягнення командиром (начальником), не передбачено.

Також відповідач зауважив, що представник позивача в позові посилається на нормативні документи, які стосуються порядку проведення службового розслідування в Збройних силах України, проте позивач проходить службу в Державній прикордонній службі України.

З огляду на вищевикладене, вина позивача підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2024 року № 023884, в якому позивач відмовився надавати пояснення, порядок та строки притягнення до дисциплінарної відповідальності не порушені.

Ухвалою від 14 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 20 січня 2025 року про відкриття провадження в адміністративній справі визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 17 лютого 2025 року:

відмовлено ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ) у задоволенні клопотання від 04 лютого 2025 року б/н про продовження процесуального строку;

задоволено клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), викладене у відзиві на позовну заяву від 08 лютого 2025 року б/н, про поновлення пропущеного процесуального строку;

поновлено ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ) строк на подання відзиву на позовну заяву разом зі всіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, та на подання витребуваних ухвалою від 20 січня 2025 року документів.

Дослідивши матеріали справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, з 24 липня 2020 року по теперішній час проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ) на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника першої групи повітряної розвідки (старшого оператора безпілотних авіаційних комплексів) другого відділення повітряної розвідки прикордонної застави повітряної розвідки та корегування третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів (військове звання - головний сержант) та у період з 18 листопада 2024 року по 04 грудня 2024 року перебував у частині щорічної основної відпустки за 2024 рік, про що свідчать посвідчення учасника бойових дій від 08 вересня 2021 року серії НОМЕР_4 , видане ІНФОРМАЦІЯ_6 , витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 24 липня 2020 року № 489-ОС «Про особовий склад», витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 16 листопада 2024 року № 296-ВВ «Про особовий склад», витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 06 грудня 2024 року № 318-ВВ «Про особовий склад», відпускний квиток від 16 листопада 2024 року № 08/4689, оформлений Військовою частиною НОМЕР_1 , та рапорти ОСОБА_1 від 13 листопада 2024 року та від 04

Відповідно до пояснень старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) прикордонного оперативного розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_5 прикордонного загону, старшого лейтенанта ОСОБА_4 , складених 27 листопада 2024 року на ім`я голови Хустського районного суду Закарпатської області, 27 листопада 2024 року близько 17 год. 50 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) в межах контрольованого прикордонного району (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 151 прикордонного знаку виявлено та затримано громадян України, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які здійснили спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. В ході проведення перевірочних заходів було встановлено, що особи не змогли пояснити чітку мету прибуття в контрольований прикордонний район та в подальшому зізналися, що мали намір незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію у зв`язку з ухиленням від мобілізації та пошуком кращих умов життя. Крім того, довідково було встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем Державної прикордонної служби України: старший сержант, ІПС 1 категорії - начальник групи прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів НОМЕР_6 прикордонного загону, перебуває у черговій щорічній відпустці з 18 листопада по 03 грудня. В подальшому на зазначених осіб складено протоколи про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 204-1 КУпАП та поміщено в СП « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

28 листопада 2024 року старшим офіцером (старшим оперуповноваженим) прикордонного оперативного розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 , відносно позивача, ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023884.

Згідно з зазначеним протоколом ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, а саме 27 листопада 2024 року близько 17 год. 50 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) в межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 151 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина ОСОБА_1 , який спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, в складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 204-1 КУпАП.

Від надання письмових пояснень та підпису протоколу про адміністративне правопорушення позивач відмовився у присутності двох свідків, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2024 року серії ЗхРУ № 023884.

Листом від 29 листопада 2024 року за № 02.1/15711-24-Вих ІНФОРМАЦІЯ_8 на підставі статті 15 КУпАП надіслав відповідачу для подальшого розгляду справу про адміністративне правопорушення відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстровано у Військовій частині 04 грудня 2024 року за вх. № 15951-24-Вх).

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно позивача міститься:

протокол про адміністративне правопорушення від 28 листопада 2024 року серії ЗхРУ № 023884;

протокол про адміністративне затримання від 27 листопада 2024 року;

протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27 листопада 2024 року;

пояснення старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) прикордонного оперативного розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_5 прикордонного загону, старшого лейтенанта ОСОБА_4 , складені 27 листопада 2024 року на ім`я голови Хустського районного суду Закарпатської області;

довідка про результати затримання 3-х громадян України на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_9 », складена старшим офіцером (старшим оперуповноваженим) прикордонного оперативного розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_5 прикордонного загону, старшим лейтенантом ОСОБА_10 .

Зі змісту наказу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 09 грудня 2024 року № 8474-АГ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» встановлено, що на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29 листопада 2024 року № 02.1/15711-24-Вих), зі змісту якого стало відомо, що відносно інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника першої групи повітряної розвідки (старшого оператора безпілотних авіаційних комплексів) другого відділення повітряної розвідки прикордонної застави повітряної розвідки та корегування третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів головного сержанта ОСОБА_1 оформлено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023884, передбачене частиною першою статті 204-1 КУпАП від 28 листопада 2024 року, згідно з яким 27 листопада 2024 року головний сержант ОСОБА_11 , перебуваючи у частині щорічної основної відпустки, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

З метою запобігання виникненню подібних випадків у майбутньому та притягнення винного військовослужбовця до відповідальності, керуючись статями 45, 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статтею 15 КУпАП, наказано за неналежне виконання вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилось у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП, інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника першої групи повітряної розвідки (старшого оператора безпілотних авіаційних комплексів) другого відділення повітряної розвідки прикордонної застави повітряної розвідки та корегування третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів головного сержанта ОСОБА_1 , відповідно до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та в порядку пункту «а» статті 48 цього ж Статуту накласти дисциплінарне стягнення «зауваження» (пункт 1 оскаржуваного наказу).

Також судом встановлено, що постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2024 року у справі № 309/5648/24, яка набрала законної сили 10 січня 2025 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500,00 грн.

В постанові Хустського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2024 року у справі № 309/5648/24 зазначено, що 27 листопада 2024 року, близько 17 години 50 хвилин, прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. с. Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. смт Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 151 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_5 , який спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб, чим порушив статті 9, 12 Закону України «Про державний кордон України». В матеріалах адміністративної справи від ОСОБА_5 міститься заява, в якій він просив справу про адміністративне правопорушення стосовно нього, у разі його відсутності, розглянути без його участі, свою вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП, визнав повністю.

Оцінивши докази (протокол про адміністративне правопорушення, від 28 листопада 2024 року серії ЗхРУ №023883, протокол про адміністративне затримання від 27 листопада 2024 року; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27 листопада 2024 року, пояснення старшого інспектора ОСОБА_4 від 27 листопада 2024 року, довідку про результати затримання від 27 листопада 2024 року), суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_5 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП, тобто спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинена групою осіб.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2025 року у справі № 309/5644/24, яка набрала законної сили 20 січня 2025 року, визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, оскільки такі відсутні.

В постанові Хустського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2025 року у справі № 309/5644/24 вказано, що 27 листопада 2024 року приблизно о 17 год. 50 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) на напрямку 151 прикордонного знаку в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_6 , який спільно з громадянином України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 204-1 КУпАП. ОСОБА_6 подав письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, вину у вчиненні правопорушенні визнав повністю.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП, підтверджена сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023882 від 28 листопада 2024 року, протоколом про адміністративне затримання від 27 листопада 2024 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27 листопада 2024 року, письмовими поясненнями старшого лейтенанта ОСОБА_15 .

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП, яке виразилося у спробі перетину Державного кордону України, будь-яким способом поза пунктами пропуску через Державний кордон України в складі групи осіб.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями абзацу першого частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення № 1115/2009), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Згідно з пунктом 5 розділу I «Загальна частина» Положення № 1115/2009 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до частини четвертої Вступу Статуту внутрішньої служби ЗСУ дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Статтею 11 підрозділу «Загальні обов`язки військовослужбовців» Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно з частиною першою статті 26 підрозділу «Відповідальність військовослужбовців» Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За правилами статті 28 підрозділу «Начальники та підлеглі, старші та молодші за військовим званням» Статуту внутрішньої служби ЗСУ єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до частини першої статті 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт. У разі притягнення таких осіб до відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі направлення особи, яка вчинила таке насильство, на проходження програми для осіб, які вчинили домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, здійснюється на загальних підставах.

Оскільки позивач у межах спірних правовідносин є діючим військовослужбовцем, за адміністративні правопорушення він несе відповідальність за дисциплінарним статутом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХІV (далі - Дисциплінарний статут).

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (частина четверта Преамбули Дисциплінарного статуту).

Згідно з статтями першою, четвертою розділу І «Загальні положення» Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частиною третьою статті 5 розділу І «Загальні положення» Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Відповідно до абзаців першого, другого статті 45 розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

За приписами статті 48 підрозділу «Дисциплінарні стягнення, що накладаються на військовослужбовців» розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 55 підрозділу «Права командирів (начальників) накладати дисциплінарні стягнення на підлеглих військовослужбовців» розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.

За приписами пункту 7 розділу ІІІ «Управління органом охорони державного кордону» Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 листопада 2018 року № 971 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2018 року за № 1468/32920, начальник органу охорони державного кордону користується дисциплінарною владою командира полку (бригади).

Отже, до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) належить вирішення питань щодо накладення на військовослужбовців дисциплінарних стягнень за вчинення адміністративних правопорушень.

Відповідно до статті 83 підрозділу «Порядок накладення дисциплінарних стягнень» розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною першою статті 84 підрозділу «Порядок накладення дисциплінарних стягнень» розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Отже, під час притягнення військовослужбовця до дисціплінарної відповідальністю призначення та проведення службового розслідування не є обов`язковим.

Відповідно до частини другої статті 86 підрозділу «Порядок накладення дисциплінарних стягнень» розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 підрозділу «Порядок накладення дисциплінарних стягнень» розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту регламентовано, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (стаття 88 підрозділу «Порядок накладення дисциплінарних стягнень» розділу ІІІ «Стягнення за порушення військової дисципліни» Дисциплінарного статуту).

З наявних у цій справі письмових доказів судом встановлено, що відповідачем під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в повній мірі дотримано вимоги, встановлені Дисциплінарним статутом, у тому числі щодо порядку та строків накладення дисциплінарного стягнення.

Матеріали судової справи у своїй сукупності підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП - спроба перетинання групою осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, у зв`язку з чим наказ в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 09 грудня 2024 року № 8474-АГ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким ОСОБА_1 відповідно до статей 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності із накладенням дисциплінарного стягнення «зауваження», є правомірним та обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Разом з тим, обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності жодним чином не нівелює обов`язку позивача довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини та нормативне регулювання спірних правовідносин, суд встановив, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, тому вимоги позивача є безпідставними та в їх задоволенні належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру фізична особа мала сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки означена позовна заява подана до суду в електронній формі через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн (1211,20 грн х 0,8).

Представником позивача до позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору від 08 січня 2025 року № 1242-8598-0082-5636 у розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 242,24 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за подання позову, у задоволенні якого відмовлено повністю, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не вирішується, оскільки до ухвалення рішення суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката позивачем не заявлено і суду не надано доказів, які підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), поданого в його інтересах адвокатом Гамовим Владиславом Володимировичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська