Справа № 420/27007/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови солдату, стрільцю-помічнику гранатометника першого механізованого відділення третього механізованого взводу третьої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у звільненні з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт солдата, стрільця-помічника гранатометника першого механізованого відділення третього механізованого взводу третьої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 16.08.2024 року вх. №17856 про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Ухвалою судді від 29.08.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто без розгляду.

Ухвалою судді від 02.09.2024 адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою судді від 03.09.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто без розгляду.

Ухвалою судді від 05.09.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці та з урахуванням тимчасової непрацездатності судді Токмілової Л.М. з 26.02.2025 по 04.03.2025 та з 13.03.2025 по 20.03.2025 включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач - солдат, стрілець-помічник гранатометника першого механізованого відділення третього механізованого взводу третьої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 16.08.2024 вх. №17856 звернувся до свого командира з рапортом, про звільнення з військової служби, однак 19.08.2024 позивач отримав відповідь від Командира військової частини НОМЕР_1 якою відмовлено в звільнені. Свою відповідь керівництво військової частини НОМЕР_1 мотивувало тим, що серед наданих разом з рапортом документів, відсутні документи, які підтверджують наявність у матері інвалідності І чи II групи. Крім того, відсутній відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії, в якому зазначено про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи. А також з наданих документів не можливо встановити відсутність інших членів сім`ї здатних здійснювати догляд. При цьому, позивач вважає, що для звільнення військовослужбовця з військової служби достатнім є встановлення факту, що батьки військовослужбовця є особами, які потребують постійного догляду, а відтак відповідачем було допущено протиправні дії у вигляді відмови у його звільнені з військової служби, а тому єдиним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі.

24.09.2024 до суду надійшов відзив від військової частини НОМЕР_1 , в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову та зазначив, що 16.08.2024 позивач звернувся з рапортом про звільнення з військової служби вх.№17856 від 16.08.2024 з підстав необхідності здійснення постійного догляду за своєю матір`ю. Командування військової частини НОМЕР_1 розглянуло вказаний рапорт та надало вмотивовану відповідь вих. № 2368/8189 від 20.08.2024 про відсутність у Позивача підстав для звільнення з військової служби. У вказаній відповіді зокрема зазначалось, що серед наданих разом з рапортом документів, відсутні документи, які підтверджують наявність у матері Позивача інвалідності І чи ІІ групи. Крім того, відсутній відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії, в якому зазначено про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи. А також з наданих документів не можливо встановити відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення. Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на те, що наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідним документом, який до рапортів не доданий. Представник відповідача, зазначив, що про вказаний недолік позивач був повідомлений у відповіді.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2024 №159 ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду стрільця помічника гранатометника першого механізованого відділення третього механізованого взводу третьої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

16.08.2024 ОСОБА_1 звернувся з рапортом за вх. №17856 про звільнення його з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через такі сімейні обставини - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.

До рапорту були додані наступні документи:

- Акт від 20.05.2024 №52 про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) Додаток 8 до Порядку;

- Довідка Виконавчого комітету Городненської сільської ради від 17.05.2024 №12 про отримання допомоги;

- Довідка лікарської контрольної комісії КНП «Болградського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» від 17.01.2024 №27;

- Копії паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- Копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 ;

- Копія нотаріальної заяви, що підтверджують здійснення догляду іншими членами сім`ї першого та другого ступенів споріднення.

За результатами розгляду рапорту від 16.08.2024 командуванням військової частини НОМЕР_1 надало відповідь вих. № 2368/8189 від 20.08.2024, якою відмовлено в звільнені з військової служби та зазначено, що відповідно до положень підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 зазначеного Закону, військовослужбовці під час дії воєнного стану звільніться з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснювати(постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Відповідно до абзацу 6 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413, особи рядового складу на їх прохання можуть бути звільнені із служби у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Однак, серед наданих позивачем разом з рапортом документів, відсутні документи, які підтверджують наявність у його матері інвалідності І чи II групи. Крім того, відсутній відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії, в якому зазначено про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи. А також з наданих документів не можливо встановити відсутність інших членів сім`ї здатних здійснювати догляд.

Позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 року за №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Частиною 6 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до частини третьої якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За приписами підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення системи підготовки громадян України до військової служби» №3724-IX від 22.05.2024 (чинної на момент спірних правовідносин), під час проведення мобілізації та дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)

Згідно з абзацом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній з 20.06.2024) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як зазначалося судом, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, що зумовлено необхідністю догляду за хворою матір`ю.

Позивач, наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю вказує на те, що факт необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується Актом №52 про встановлення факту здійснення особистого постійного догляду, довідкою про отримання грошової допомоги, як особі, що здійснює догляд на непрофесійній основі, довідкою №27 лікарсько-консультативної комісії, якою ОСОБА_2 визнана невиліковно хворою особою, яка не може самостійно пересуватись та потребує постійного стороннього догляду.

Так, у довідці ЛКК №27 від 17.01.2024 зазначено, що ОСОБА_2 у зв`язку із зазначеним діагнозом «потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування». Висновок дійсний до 17.01.2025.

Заперечуючи проти вказаного Відповідачем з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 зазначено, що серед наданих разом з рапортом документів, відсутні документи, які підтверджують наявність у матері інвалідності І чи II групи. Крім того, відсутній відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії, в якому зазначено про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи. А також з наданих документів не можливо встановити відсутність інших членів сім`ї здатних здійснювати догляд.

Щодо посилання відповідача на норми Постанови №413.

Суд вважає доречним вказати на те, що в преамбулі Постанови №413, яка прийнята 12.06.2013, зазначено: "Відповідно до ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 року №470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 року №618, Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Затвердити перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, що додається.

Тобто, на момент прийняття Постанови №413, стаття 26 Закону №2232-ХІІ не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до частини 6 статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції від 09.06.2013, чинної на час прийняття Постанови №413):

"6. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких (150-94-п, 413-2013-п) встановлено Кабінетом Міністрів України".

Під час дії воєнного стану пункт 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ доповнений підпунктом "г" згідно з Законом №2122-IX від 15.03.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми", в редакції Закону №2169-IX від 01.04.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян".

Станом на час виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби.

Так, пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону №2169-IX від 01.04.2022 "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" було зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Суд зауважує, що норми Закону №2232-XII на відміну від Постанови №413 мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин. Отже, до спірних правовідносин положення Постанови №413 не застосовуються. Це підтверджується і тим, що у подальшому набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2024 року №582, якою військовослужбовців виключено з Постанови №413.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Разом з цим, відмовляючи у задоволенні рапорта Позивача про звільнення з військової служби, Відповідачем наголошено на відсутності у матері позивача документів, які підтверджують наявність у неї інвалідності І або ІІ групи.

Проаналізувавши чинне на момент подання та розгляду рапорта законодавство, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Положення №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві", висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Суд звертає увагу, що у наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття "постійного догляду", який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду, допомоги.

При цьому, поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге є ознакою безперервності надання такого догляду. Відтак, "постійний догляд" - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Більше того, систематичний аналіз Положення №1317 вказує на те, що визначення групи інвалідності не передбачає автоматичного, безумовного встановлення для такої особи постійного стороннього догляду, за деякими вичерпними винятками, визначеними коментованим нормативно-правовим актом.

На користь вказаного свідчать приписи пунктів 26, 27 Положення №1317, за якими особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Водночас, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Відтак, суд доходить висновку, що у розумінні підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не потребує доведення військовослужбовцем обставина «необхідності здійснювати постійний догляд» виключно за особою з інвалідністю І групи, така є самостійною та безумовною в силу вимог Положення №1317, за яким медико-соціальна експертна комісія не встановлює винятків, за якими вказані особи не потребували б постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги.

Водночас, встановлення ІІ групи інвалідності, за приписами Положення №1317, не є станом, котрий за замовчуванням спричиняє потребу в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

За приписами частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення №1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року №333, командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

За змістом пункту 11.1 розділу 11 Інструкції №333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 (зі змінами), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

При цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (пункт 12.10 Інструкції №333).

Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (пункт 12.11 Інструкції №333).

Згідно з пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Підсумовуючи все вищезазначене, суд на підставі досліджених доказів приходить до висновку, що Позивачем, в порушення вимог статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в чинній на момент спірних правовідносин) не підтверджено та разом з рапортом не подавались документи, які б підтверджували наявності у його матері інвалідності I чи II групи та факту необхідності здійснювати постійний догляд за такою особою з інвалідністю I чи II групи.

З огляду на наведене, дослідивши письмові докази, враховуючи приписи діючого законодавства та вищенаведені обґрунтування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.