Справа № 560/6038/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6038/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

21 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - період з 24.08.2018по 26.03.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;

- зобов`язати 5 Державний пожежно-рятувальний загін 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, - період з 24.08.2018 по 26.03.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.08.2018 по 26.03.2024;

- стягнуто з 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.08.2018 по 26.03.2024 в сумі 223891,17 (двісті двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня сімнадцять копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до копії наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області від 22.08.2018 № 442, позивача звільнено у відставку (із зняттям з військового обліку) за пунктами 173, 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я на підставі висновку Центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби) з посади пожежного-рятувальника 17 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області, з 23 серпня 2018 року.

На виконання рішення суду по справі №560/11244/23 відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 23.08.2018 в розмірі 106023,74 гривень.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У відповідності ст.117 КЗпП України в редакції чинній після 19.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Тобто, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Тобто, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, зокрема, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати ( індексації) і проведення цієї виплати.

При цьому, ст. 117 КЗпП України не визначає чітких критеріїв оцінки пропорційності розміру виплати за цією статтею. При цьому, Верховним Судом сформовано ряд правових позицій, які застосовують співмірність розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за відсутності законодавчого врегулювання цього.

Середньоденний заробіток позивача, відповідно до довідки відповідача №30 від 10.05.2024, складає 261,24 гривень.

За період з 23.08.2018 по 26.03.2024 розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 533713,32 грн (261,24 грн х 2043 днів).

У цій справі слід враховувати норми ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 17.07.2022 щодо періоду з 24.08.2018 по 18.07.2022 та після цієї дати щодо періоду з 19.07.2022 по 26.03.2024.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та від 28.01.2021 у справі №580/2427/19 застосовано критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Про необхідність врахування розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вказано і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Період затримки розрахунку при звільненні з 24.08.2018 по 18.07.2022, становить 1425 днів. При цьому, позивачу належало до виплати при звільненні 225153,78 гривень з яких на виконання рішення суду у справі №560/11244/23 виплачено 106023,74 гривень.

Позивач визначає частку коштів, яка вчасно не була йому виплачена - 47,69% (106023,74 / 222327,40 х 100%), а згідно доказів, наданих до суду, частка становить 47,09 % (106023,74 / (11566,06 + 7967,73 + 99596,25 + 106023,74) х 100).

Відтак, сума заборгованості, визначеної відповідно до ст.117 КЗпП України, становитиме: 261,24 гривень (середньоденна зарплата) х 47,09% (частка заборгованості) х 1425 (дні затримки по 18.07.2022) = 175300,53 гривні, враховуючи принципи пропорційності та співмірності сформований Верховним Судом у вищевказаних справах.

Стосовно застосування редакції КЗпП України, яка діє з 19.07.2022 для періоду з 19.07.2022 по 26.03.2024, який обмежується 6-ма місяцями, слід враховувати позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.03.2024 справі №560/6960/23. Так, Верховний Суд у цій справі ствердив: " 45. Отже, суди попередніх інстанцій діяли правильно, коли для належного і ефективного способу захисту позивача вважали за необхідне визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню.

46. Водночас у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

47. Натомість, сума, яку постановили стягнути суди попередніх інстанцій, визначена без урахування наведеного, тобто як із застосуванням принципу співмірності, так і зі зменшенням періоду виплати до шести місяців, у зв`язку з чим висновки судів щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є помилковими.", і направив справу на новий судовий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду ( на даний час рішення не прийняте).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові №420//11416/23 від 15.02.2024 (також вказує позивач у позові) з направленням справи на розгляд апеляційної інстанції, яка у постанові від 21.05.2024 застосувала за період до 18.07.2022 принцип співмірності, а з 19.07.2022 чинну редакцію статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження строку виплати працівникові шістьма місяцями.

Отже, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2022 по 20.01.2023, який за 186 календарних дні (6 місяців), становитиме 186 (днів) х 261,24 (середньоденний заробіток) = 48590,64 гривень.

Крім того, варто враховувати, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в пунктах 39-41 постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

В силу ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на встановлені обставини у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду, зокрема, констатованих у справах №560/6960/23, №761/9584/15-ц, №821/1083/17, щодо співмірності, які є різними щодо методики розрахунку за відсутності законодавчого врегулювання та врахування шестимісячного строку стягнення визначеного ст.117 КЗпП України в чинній редакції з 19.07.2022, позивач частково довів позовні вимоги. Зокрема, щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 24.08.2018 по 18.07.2022 у розмірі 175300,53 гривень, а за період з 19.07.3022 по 20.01.2023 у розмірі 48590,64 гривень, що разом становитиме 223891,17 гривень. Ця сума (223891,17 гривень), є співмірною з сумою розрахованої судом за затримку виплати при звільненні позивача - 533713,32 грн за період з 23.08.2018 по 26.03.2024 (2043 дні), адже складає 41,95% (223891,17 х 100% / 533713,32) від суми розрахованої без обмеження строку визначеного ст.117 КЗпП України. Також, потрібно враховувати, що співмірність є оціночним судженням, і суду першої інстанції було невідомо на час прийняття цього рішення про позиції Верховного Суду, саме щодо таких обставин, як у цій справі з кінцевими рішеннями Верховного Суду по суті. Відтак, суд першої інстанції дійшов вірног висновку, що суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку вчасно у повному обсязі у порушення вимог ст. 117 КЗпП України, що підтверджено доказами, перевіреними в суді.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.