Справа № 400/9131/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 р. № 400/9131/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідачаУправління «Служба у справах дітей» Первомайської міської ради, вул. Грушевського, 3,м. Первомайськ,Первомайський р-н, Миколаївська обл.,55213,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Служби у справах дітей Первомайської міської ради ( далі- відповідач ) в якому просить: визнати протиправною бездіяльность Управління «Служби у справах дітей» Первомайської міської ради щодо невжиття заходів реагування при перевірці обставин, щодо перебування малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у складних життєвих обставинах; зобов`язати Управління «Служби у справах дітей» Первомайської міської ради провести перевірку обставин, які свідчать про перебування малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у тому числі у зв`язку із жорстоким поводженням, у складних життєвих обставинах та прийняття рішення, в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 585 затверджено Порядок «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження» з урахуванням висновків суду у цій справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем, як органом на який покладено захист прав дітей, які опинились у складених життєвих обставинах, не вчинено жодної дії, яка визначена приписами законодавства, а відтак, допущено протиправну бездіяльність, щодо захисту прав малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду

Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до судового засідання.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2012 року по серпень 2019 року проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народились діти, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серія НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 10.10.2019 року. З часу припинення спільного проживання позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , спільні діти залишились проживати з матір`ю. З 2020 року, ОСОБА_4 припинила повністю контакти дітей з батьком, шляхом вчинення перешкод у спілкуванні з батьком.

Позивач звертався до Органу опіки та піклування, а у подальшому до судових органів, щодо сприяння у вирішенні ситуації та усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Рішенням виконкому Первомайської міської ради від 13.12.2019 року за № 580 позивачу було визначено порядок участі у вихованні синів шляхом безперешкодного спілкування щоп`ятниці з 16.00 до 20.00 год., щосуботи з 10.00 до 20.00 год. за місцем проживання батька в АДРЕСА_3 .

Матір дітей не виконувала Рішення виконкому, позивачем було подано позов до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визнання порядку участі батька у вихованні дітей.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/37/20, від 29.12.2020 року, доповненого Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2021 року (далі-Рішення суду), визначено наступний порядок участі батька у вихованні синів: щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години, а також у день їх народження 02.06. кожного року, а також у святкові дні: 01 січня, 01 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 години, за місцем проживання батька по АДРЕСА_3 . Рішення суду не виконується матір`ю дітей та по теперішній час.

З моменту прийняття Рішення виконкому Первомайської міської ради та рішення судів, позивач жодного разу не зміг зустрітись зі своїми дітьми.

Мати дітей зверталась неодноразово до психолога ОСОБА_5 , яка своїми висновками фіксувала стан дітей та намагалось обґрунтувати, необхідність звести до мінімуму спілкування дітей з батьком.

ОСОБА_1 було подано виконавчі листи для примусового виконання рішення суду про встановлення участі у вихованні снів до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою державного виконавця 23.04.2021 року у виконавчому провадженні №65253065 відкрито виконавче провадження, з примусового виконання рішення суду у справі № 484/37/20. Рішення суду у справі № 484/37/20 жодного разу не було виконано.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 було подано заяви про вчинення злочину, передбаченого приписами ч.1 ст.382 КК України «невиконання рішення суду».

Заяви про вчинення злочину, за ч. 1 ст. 382 КК України, були об`єднані у кримінальні провадження внесеними до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за наступними номерами кримінальних справ: № 0000292 від 20.05.2021; № 0000893 від 21.11.2021 року; № 0000178 від 03.03.2022 р.

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000292 від 20.05.2021, стосувалось невиконання матір`ю дітей рішення суду у справі № 484/37/20 про встановлення батькові порядку участі у спілкуванні з дітьми за період з 23.04.2021 року по 04.09.2021 року.Обвинувальний акт у кримінальному провадженні було передано на розгляд суду у справі 484/5247/21. Вироком Первомайського міськрайонного суду у справі № 484/5247/21 від 05.05.2024 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого приписами ч. 1 ст. 382 КК України «невиконання рішення суду».

Станом на дату подання цього позову, вирок у справі № 484/5247/21 від 05.05.2024 року, перебуває на розгляді Миколаївського апеляційного суду.

Проте, висновки та обставини, які встановлені вироком, щодо перешкод батькові у спілкуванні з дітьми не спростовані, а встановлені вироком обставини підтверджено, окрім іншого, актами невиконання рішення суду, складеними Первомайським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження № 65253065, а саме: 23.04.2021, 30.04.2021, 01.05.2021, 07.05.202 08.05.2021 р., 25.06.2021, 26.06.2021, 28.06.2021, 02.07.2021, 03.07.2021, 09.07.2021, 10.07.2021, 16.07.2021, 17.07.2021, 23.07.2021, 24.07.2021, 30.07.2021, 31.07.2021, 06.08.2021, 07.08.2021., 20.08.2021, 21.08.2021, 27.08.2021, 28.08.2021, 03.09.2021, 04.09.2021 року.

До участі у перевірці виконання рішення суду у справі № 484/37/20, у деякі дати були залучені органи опіки та піклування, на підставі постанови державного виконавця.

Відповідачу було відомо про обставини, які склались відносно дітей позивача, у тому числі щодо примусового безпідставного обмеження спілкування дітей з батьком та розрив відносин батька та дітей.

У свою чергу, до ЄДРДР внесено кримінальні провадження внесенні за № 0000893 від 21.11.2021 року та № 0000178 від 03.03.2022 р., за ознаками ч. 1 ст. 382 КК України у відношенні ОСОБА_4 , які станом на дату подання цього позову, перебувають на досудовому розслідуванні.

Батько дітей неодноразово звертався до органів опіки та піклування, Управлення Служби у справах дітей та міського голови м. Первомайська, як голові комісії із захисту прав дитини.

25.08.2021 рокупозивач подав заяву Голові комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_6 , зазначав про складну ситуацію, яка склалась у відношення та навколо виховання дітей.

Вказував також про вчинення дій матір`ю по перешкоджанню дітям спілкуватись з батьком, вчинення дій матір`ю, що мають ознаки психологічного домашнього насильства, а саме використання спеціалістів, для проведення психокорекційної роботи з дітьми та налаштування дітей проти батька, зміну ставлення дітей до батька, користуючись, у тому числі малолітнім віком дітей.

27.09.2021 року було повідомлено, що Комісією з питань захисту прав дитини надані протокольні доручення управлінню у справах дітей Первомайської міської ради, центру соціальних служб та Первомайському РВП ГУНП в Миколаївській області, в межах їх повноважень. Інших, будь яких дій вчинено не було.

Позивачем до Первомайського РВП ГУ НП у Миколаївській області подано заяву про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України «домашнє насильство». Заява було внесена до ЄДРДР № 0000654 від 04.09.2021р, зазначена кримінальна справа перебуває на досудовому росслідуванні. Про наявність кримінального правопорушення відповідачу було відомо з численних звернень батька, ОСОБА_1 до відповідача, до міського голови м. Первомайська, до органу опіки та піклування. З моменту припинення спільного проживання позивач постійно сплачує кошти на утримання дітей поштовим переказом починаючи з грудня 2019 року по сьогоднішній день. У зв`язку з тим, що кошти, які сплачуються батьком на отримання дітей (аліменти) не утримаються матір`ю, без жодних пояснень, ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів опіки та піклування Міського голови, щодо перевірки використання коштів. Позивач вказує, що у 2021 році такі перевірки проводились, а з 2022 року, у проведення таких перевірок було відмовлено, на підставі того, що батьки нібито не досягли згоди щодо сплати аліментів. Позивачем було подано позов, щодо встановлення факту утримання дітей, а саме справа № 484/2470/23.

У відповідності до приписів ст.179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідачем не було враховано, цих обставини, та не надано оцінку, з точки зору складних життєвих обставин.

У подальшому, дідусем та бабусею (батьки на стороні батька) до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області було подано позов, про усунення перешкод дідусю та бабусі у спілкування з онуками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) справа № 484/1973/21.

Під час розгляду Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, справи № 484/1973/21, за позовом батьків озивача, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у справі було призначено та проведено судову психологічну експертизу.

Проведення експертизи було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮУ.

За результатами проведеної експертизи, було складено Висновок судово- психологічної експертизи № 21-7237 від 30.09.2022 року. У зазначеному висновку, за результатами спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було процитовано слова дітей, які свідчили про застосування до дітей зі сторони вітчима, ОСОБА_9 , фізичного насильства.

Також у Висновку, експертами було надано рекомендації ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , за якими: «Виключити втягнення дітей до конфлікту лояльності, мінімізації участі хлопчиків у обговоренні сімейних конфліктів; Звернення батьків до психолога для корекції своєї виховної поведінки та здобуття навичок з використання більш «екологічних методів покарання» за непослух дітей та з метою знаходження продуктивних виховних методів для згладжування, мінімізації негативних проявів братів один на до одного».

Про наявність такого Висновку, відповідачу було відомо, оскільки Управління «Служби у справах дітей», як орган опіки та піклування, було залучено до розгляду справи № 484/1973/21, як третя особа.

З метою отримання інформації, у томи числі копій документів, щодо звернень та або прийнятих рішень у відношенні малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на адресу Управління Служби у справах дітей Первомайської міської ради та Органу опіки та піклування, направлено адвокатський запит від 24.07.2024 року.

Міським головою м. Первомайська, як головою комісії із захисту прав дитини, надано відповідь від 30.07.2024 року вих. № 4942/3.1.-26 згідно якої «справи відносно дітей не заводились, тому матеріали відносно дітей відсутні».

Відповідачем, як органом на який покладено захист прав дітей, які опинились у складених життєвих обставинах, не вчинено жодної дії, яка визначено приписами законодавства та допущено протиправну бездіяльність, щодо захисту прав малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивача.

Питання протидії домашньому насильству в України врегульовано у першу чергу приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі по тексту-Закон).

У відповідності до приписів ст.1 Закону, визначено поняття домашнього насильства, а саме:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Приписами Закону, а саме ст. 4, визначено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах, у між іншого:

1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини;

2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

За приписами ст. 6 Закону, визначено, що суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, є: 1) спеціально уповноважені органи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Спеціально уповноваженими органами у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є, між іншого: 4) сільські, селищні, міські, районні у містах (у разі їх створення) ради, їх виконавчі органи, до повноважень яких належить здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

До інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать, утому числі 1) служби у справах дітей.

За приписами ст. 22 Закону, визначено права постраждалої дитини, зокрема: постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку.

Звернення та повідомлення про вчинення домашнього насильства стосовно дітей приймаються і розглядаються згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Законом визначено, що у разі отримання звернення (повідомлення) про вчинення домашнього насильство відносно дитини, розгляд таки заяв, проводиться у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 585 затверджено Порядок «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження» (далі по тексту - Порядок № 585).

Постановою визначено чіткий порядок, алгоритм дій уповноважених органів, у разі виявлення, отримання інформації про перебування дитини (дітей) у складених життєвих обставинах, у тому числі у зв`язку з вчиненням домашнього насилля.

Так, згідно Порядку, а саме п. 2, визначено перелік обставин, які можна розцінювати як загрозу життю або здоров`ю дитини, не є вичерпним.

Складні життєві обставини, в яких перебуває дитина, - умови, що негативно впливають на життя дитини, стан її здоров`я та розвиток (інвалідність, тяжка хвороба, безпритульність, перебування у конфлікті із законом, залучення до найгірших форм дитячої праці, залежність від психотропних речовин, інші види залежності, жорстоке поводження, «зокрема домашнє насильство», у тому числі у разі, коли кривдником є дитина, ухиляння батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків, обставини стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій чи збройних конфліктів тощо), установлені за результатами оцінювання потреб дитини та її сім`ї у соціальних послугах.

Пунктом 4, Порядку, передбачено, що виявлення дитини, що перебуває у складних життєвих обставинах, здійснюється шляхом, у тому числі - звернення та надсилання повідомлень підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, зокрема з використанням дитячої "гарячої" телефонної лінії, кол-центрів з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, громадських об`єднань та міжнародних неурядових організацій, фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які надають соціальні послуги, громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, в інтересах дитини, що перебуває у складних життєвих обставинах (в усній та (або) письмовій формі, зокрема із застосуванням засобів електронної комунікації) до будь-якого суб`єкта.

За умовами п. 5 Порядку, суб`єкти під час виконання своїх професійних чи службових обов`язків забезпечують виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у випадку встановлення або отримання інформації про наявність (у тому числі ймовірну): загрози життю або здоров`ю дитини, у тому числі пов`язаної з наявною у правоохоронних органів інформацією про можливий та/або підтверджений факт вчинення злочину проти життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи, статевої недоторканності дитини, у тому числі викрадення, торгівлі дітьми.

Факт перебування дитини у складних життєвих обставинах установлюється за результатами оцінювання її потреб за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі підтвердження умов чи обставин, що негативно впливають на життя, стан здоров`я, розвиток дитини та призводять до неналежного рівня задоволення її індивідуальних потреб відповідно до віку, статі, стану здоров`я, інвалідності, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної належності та етнічного походження.

При цьому оцінювання потреб дитини, яка постраждала від жорстокого поводження, та/або життю і здоров`ю якої загрожує небезпека, у соціальних послугах проводиться після оцінки рівня безпеки такої дитини.

Проведення оцінки рівня безпеки дитини є обов`язковим у разі виявлення умов та обставин, визначених підпунктами 2 та 3 цього пункту.

Отже, за умовами Порядку, отримавши інформацію про вчинення, у тому числі ймовірного вчинення злочину проти дитини, уповноважені органи, у даному випадку саме Служба у справах дітей, у першу чергу зобов`язана ініціювати та провести оцінку рівня безпеки дитини та за приписами абз. 3 п. 2 Порядку, складення відповідного акта згідно з додатком 10 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 зі змінами та доповненнями.

Умовами п. 14. Порядку, визначено, що з метою збору об`єктивної інформації про складні життєві обставини дитини, яка досягла того віку та рівня розвитку, коли може висловити свою думку, з нею проводиться бесіда під час проведення оцінювання її потреб у соціальних послугах, а також під час оцінки рівня її безпеки.

Бесіда повинна проводитися протягом не більше двох годин на день з перервою (безперервно - не більше години). Тривалість бесіди визначається з урахуванням віку та індивідуальних особливостей дитини, рівня її розвитку. Бесіда проводиться у безпечному місці та/або у спеціально створених безпечних умовах (зокрема за відсутності кривдника), у тому числі із застосуванням методики Зелена кімната.

Бесіда може проводитися за участю представника служби у справах дітей, органу Національної поліції, педагога або психолога, а у разі потреби - лікаря, інших осіб, які мають відповідну кваліфікацію або пройшли відповідне навчання щодо особливостей проведення такої бесіди з дітьми різних категорій та в присутності та/або за згодою батьків, іншого законного представника (якщо вони не є кривдниками дитини). В інтересах дитини для мінімізації негативного впливу на її емоційний стан та психічне здоров`я, а також з метою недопущення її повторної психологічної травматизації бесіда з дитиною проводиться один раз. У разі потреби повторна бесіда проводиться, як правило, одними і тими самими особами.

Отже, відповідно до приписів наведеного Порядку, а саме п. 1 визначено механізм взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів освіти, охорони здоров`я, соціального захисту населення, інших закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, під час виявлення, розгляду звернень та повідомлень про таких дітей, забезпечення їх безпеки, а також надання необхідної допомоги з урахуванням потреб.

Обставини можуть бути розцінені як загроза життю або здоров`ю дитини виходячи з її індивідуальних особливостей і потреб залежно від віку, статі, стану здоров`я, інвалідності, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної належності та етнічного походження за результатами проведення оцінки рівня її безпеки та складення відповідного акта згідно з додатком 10 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. N 866, зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 585 (далі - оцінка рівня безпеки дитини).

Перелік обставин, які можна розцінювати як загрозу життю або здоров`ю дитини, не є вичерпним.

Як було зазначено вище, складні життєві обставини, в яких перебуває дитина, - умови, що негативно впливають на життя дитини, стан її здоров`я та розвиток (інвалідність, тяжка хвороба, безпритульність, перебування у конфлікті із законом, залучення до найгірших форм дитячої праці, залежність від психотропних речовин, інші види залежності, жорстоке поводження, зокрема домашнє насильство, у тому числі у разі, коли кривдником є дитина, ухиляння батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків, обставини стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій чи збройних конфліктів тощо), установлені за результатами оцінювання потреб дитини та її сім`ї у соціальних послугах.

У відповідності до п. 5 Порядку визначено, що суб`єкти під час виконання своїх професійних чи службових обов`язків забезпечують виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у випадку встановлення або отримання інформації про наявність (у тому числі ймовірну):1) чинників, що можуть зумовити складні життєві обставини, визначених пунктом 15 частини першої статті 1 Закону України Про соціальні послуги, зокрема: часткова або повна втрата дитиною рухової активності, пам`яті; наявність у дитини невиліковної хвороби, хвороби, що потребує тривалого лікування, психічних та поведінкових розладів, зокрема внаслідок вживання психоактивних речовин; інвалідність; бездомність; наявність у дитини поведінкових розладів через розлучення батьків; ухилення батьками або особами, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; втрата дитиною соціальних зв`язків; шкода, заподіяна дитині та її сім`ї пожежею, стихійним лихом, катастрофою, бойовими діями, терористичним актом, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією

Відповідно до пунктів 7, 8 Порядку координацію діяльності щодо виявлення та захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а також безпосереднє ведення їх справ здійснюють служби

у справах дітей районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення), сільських, селищних рад (далі - служби у справах дітей).

Судом встановлено, що п.9 Порядку, визначено, що у разі надходження звернення, повідомлення про дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок жорстокого поводження з нею або наявності загрози її життю чи здоров`ю, служба у справах дітей разом з підрозділом органу Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи або іншим надавачем соціальних послуг (у разі наявності можливості залучення), представником закладу охорони здоров`я, які діють у межах своїх повноважень, протягом однієї доби проводить оцінку рівня безпеки дитини.

До проведення такої оцінки можуть бути додатково залучені інші суб`єкти в межах їх повноважень.

Відповідно до пункту 15 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, служба у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, під час прийняття рішення про взяття її на облік отримала інформацію про дитину, її законних представників, а також складні життєві обставини дитини та її сім`ї, необхідну для забезпечення її соціального захисту, на підставі якої видано наказ про взяття дитини на облік (долучений до матеріалів).

У відповідності до п.п. 2, п. 15 Порядку, Служба у справах дітей, за місцем проживання (перебування) дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, видає наказ про взяття дитини на облік.

Рішення про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку із жорстоким поводженням з нею або наявності загрози життю чи здоров`ю дитини, приймається протягом семи робочих днів з дати отримання повідомлення про виявлення такої дитини.

Рішення про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, не пов`язаних безпосередньо із жорстоким поводженням з нею або наявністю загрози життю чи здоров`ю дитини, приймається протягом 14 календарних днів з дати отримання повідомлення про виявлення такої дитини;

Відповідно до п. п. 3, 4, 5 п. 15 Порядку Служба у справах дітей:

- вносить інформацію про дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, до журналу обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, згідно з додатком та до банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів (далі - єдиний банк даних) шляхом заповнення електронної обліково-статистичної картки дитини, що ведеться за формою, встановленою Мінсоцполітики;

- звертається до органу соціального захисту населення для організації оцінювання потреб дитини та її сім`ї у соціальних послугах протягом п`яти робочих днів після виявлення дитини, якщо таке оцінювання не проводилось, у тому числі після оцінки рівня безпеки дитини;

- формує особову справу дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, до якої, зокрема, друкується дублікат картки (у паперовому вигляді) із зазначенням дати виготовлення, який підписується оператором єдиного банку даних, засвідчується підписом керівника, а також додаються копії усіх наявних документів, що стосуються дитини (документи, отримані відповідно до підпункту 1 пункту 15 цього Порядку додаються до особової справи обов`язково).

З урахуванням наведених обставин, численних звернень у тому числі до управління «Служби у справах дітей», щодо обставин, які свідчать про перебування дітей у складних життєвих обставинах, що пов`язані як із застосуванням до дітей домашнього насильства, про що свідчить витяг ЄРДР від 04.09.2021 року № 0000654, переховування дітей, про що свідчать заяви «про вчинення злочинів щодо «Незаконного позбавлення волі або викрадення людини» (кримінальне провадження № 0000550 від 04.08.2021р., за ч. 2 ст. 146 КК України) та «Залишення в небезпеці» кримінальне провадження № 0000549 від 04.08.2021 р. за ч. 1 ст. 135 КК України, численні внесення до ЄРДР, заяв про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України, звернення щодо не перевірки використання коштів на утримання дітей, які не отримуються матір`ю, що є позбавленням дітей належних їм коштів тощо, не було вжито жодних дії спрямованої на

захист прав та інтересів дітей, не проведено оцінку потреб дітей не проведено оцінку безпеки дітей, не проведено належного збору об`єктивної інформації тощо.

За ст. 52 Конституції України будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

У відповідності до приписів ст. 154 Сімейного кодексу України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Згідно ч. 2статті 6 Закону України "Про охорону дитинства" держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, формуванню навичок здорового способу життя тощо.

За ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства" кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідност дитини. Держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Закон України «Про охорону дитинства» (далі Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Статтею 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права і обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Відповідно до статті 23-1 Закону N 2402-III усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції Організації об`єднаних націй про права дитини прийняту 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII (далі по тексту - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Це означає, що у випадку будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дітей, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритет повинен надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

Відповідно до ст. 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Приписами ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованою Україною 03.08.2006 року (Закон України "Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей" від 3 серпня 2006 року N 69-V) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Суб`єкт владних повноважень повинен вчинити дії, спрямовані на усунення з життя дитини усіх подразників, які спричиняють у дитини досягнення рівня значного занепокоєння, ризику чи загрози настання примусу чи насилля.

ЄСПЛ у своїй практиці зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54 "Хант проти України").

Також, варто звернути увагу суду на те, що у постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі №342/158/17 чітко зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не вчинено жодних дій, щодо виявлення та обліку дітей, які перебувають у складених життєвих обставинах, матеріали відносно дітей не збирались, та не встановлювались обставини, не прийнято відповідних рішень про постановку на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, належним способом захисту порушеного права дітей, буде саме зобов`язання управління служби у справах дітей Первомайської міської ради є вчинення дій, щодо перевірки обставин про перебування дітей у складних життєвих обставинах та прийняття відповідного рішення про постановку дітей на облік.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати протиправною бездіяльність Управління «Служби у справах дітей» Первомайської міської ради щодо невжиття заходів реагування при перевірці обставин, щодо перебування малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у складних життєвих обставинах.

3.Зобов`язати Управління «Служби у справах дітей» Первомайської міської ради провести перевірку обставин, які свідчать про перебування малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у тому числі у зв`язку із жорстоким поводженням, у складних життєвих обставинах та прийняття рішення, в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 585 затверджено Порядок «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження» з урахуванням висновків суду у цій справі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник