Справа № 320/4038/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м.Київ справа №320/4038/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління пенсійного фонду Українку Дніпропетровській області в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та зарахувати страхового стажу: період його проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата народження; період його навчання з 25.08.1995 по 07.06.1997; періоди його роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 ; періоди його роботи як суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи з 30.06.1999 по 29.12.2014; також врахувати його посвідченням громадянина евакуйованого у 1986 році із зони відчуження для призначення пенсії для зниження відповідного пенсійного віку; період з 06.07.1999 по 31.12.2013 "провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 з 08.12.2022 (з дня звернення) та здійснити відповідну виплату невиплаченої пенсії, з дня його звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з урахуванням ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області рішенням від 05.01.2023 відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем, ГУ ПФУ у Київській області, подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 08.12.2022 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796- XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вік позивача, на момент звернення - 52 роки. Страховий стаж на момент звернення, становив 6 років 7 місяців 11 днів. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує, не працює, рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за принципом екстериторіальності було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.01.2023 № 79. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області заява про призначення пенсії не розглядалася, рішення про відмову не приймалося, а тому відсутні протиправність дій відповідача та відсутні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області вчинити певні дії.

Відповідач, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту.

Позивач має статус громадянина евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 29.10.1992.

Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.05.1991 ОСОБА_1 :

- з 12.10.1988 до 06.11.990 - проходив служби у лавах Радянської армії;

- з 19.04.1991 до 14.06.1991 - працював кореспондентом Володарської районної газети "Соціалістичне село";

- з 01.12.1991 до 28.02.1992 - працював монтажником обладнання у Головному монтажно-технологічному управлінні "Юг";

- з 11.03.1992 до 24.08.1995 - працював заступником начальника відділу збуту побутової техніки у ТОВ "Витекс";

- з 02.09.1995 до 08.03.1997 - працював менеджером у відділі маркетингу на приватному підприємстві "МММ Україна";

- з 10.03.1997 по 29.08.1997 - працював вантажником на ТОВ "Біблос";

- з 01.09.1997 до 10.06.1998 - працював вантажником у ТОВ "РУБІ СТАР Інтернейшнл" Ко.ЛТД".

Згідно з архівною довідкою від 07.06.2023 №01-02/82 позивач навчався в Київській філії Одеського електротехнічного інституту зв`язку ім.О.С.Попова, а саме: з 01.09.1987 на 1 курсі факультету "Автоматичний електрозв`язок за денною формою навчання (наказ №01-8/142 від 18.09.1987); відрахований з 2 курсу за грубе порушення правил проживання у гуртожитку (наказ №01-8/158 від 11.10.1988).

Також, судом встановлено, що позивач 30.06.1999 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа. Позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку, що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

30.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою, у якій просив призначати йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з урахуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Головного управління України у Дніпропетровській області №79 від 05.01.2023 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Вказаним рішенням встановлено, що вік позивача 52 років та 4 місяці, страховий стаж особи - 34 роки 06 місяців 14 днів, пільговий стаж позивача становить 06 років 07 місяців 11 днів.

За результатом розгляду заяви та доданих документів до пільгового стажу не зараховано: до розрахунку страхового стажу не враховано період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата народження; не зараховано навчання з 25.08.1995 по 07.06.1997, так як навчання перетинається з роботою, необхідно надати уточнюючу довідку про форму та період навчання; не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не читається печатка підприємства, яке видало трудову книжку; за доданими документами відсутні документи про період евакуації із зони відчуження, що передбачено підпунктом 5 пункту 2.1 розділу II Постанови 22-1.

Позивач не погодився із вищевказаним рішенням, тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України від 09.03.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того чи застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Як слідує з матеріалів справи, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а саме є евакуйованим з інших територій зони відчуження у 1986 році (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 29.10.1992.

Згідно довідок Виконавчого комітету Київської обласної ради №51814 від 18.10.1991 позивач станом на 16.04.1986 фактично проживав та був прописаний у АДРЕСА_1 та був евакуйований з 05.05.1986.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку.

Судом встановлено, що позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №79 від 05.01.2023 отримав відмову, з посиланням на відсутність страхового стажу необхідного для призначення пенсії та незарахуванням періодів проходження позивачем військової служби, навчання та роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Отже, ключовим спірним питанням, що підлягає вирішенню у цій справі є можливість зарахування до страхового стажу позивача періодів проходження ним військової служби, навчання та роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періоду проходження військової служби з 12.10.1988 до 06.11.1990, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим пункту 1статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, час проходження військової служби зараховується до страхового стажу.

Згідно із записами військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 12.10.1988 по 06.11.1990 проходив строкову військову службу.

Суд зазначає, що у військовому квитку серії НОМЕР_1 виправлено дату народження позивача з " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що повністю відповідає його паспортним даним.

Службовою характеристикою командира військової частини НОМЕР_4 підтверджено факт проходження позивачем військової служби у вказаний період.

Крім того, вказаний період проходження позивачем військової служби внесено до трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 від 23.05.1991.

Відтак, період проходження позивачем військової служби з 12.10.1988 по 06.11.1990 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду навчання, суд зазначає таке.

З матеріалів судом встановлено, що позивач навчався в Київській філії Одеського електротехнічного інституту зв`язку ім.О.С.Попова, а саме він був зарахований з 01.09.1989 на 1 курс факультету "Автоматичний електрозв`язок за денною форму навчання (наказ №01-8/142 від 18.09.1987) та відрахований з 2 курсу за грубе порушення правил проживання у гуртожитку (наказ №01-8/158 від 11.10.1988).

Згідно з копією диплому спеціаліста від 10.06.1997серії НОМЕР_6 позивач у період з 1992 до 1997 року виконував учбовий план за фахом "Автоматичний електрозв`язок", склав іспити та заліки , закінчив Київський інститут зв`язку Української державної академії зв`язку ім. О.С. Попова за спеціальністю "Автоматичний електрозв`язок" та отримав кваліфікацію спеціаліста інженера електрозв`язку.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України, до заяви для призначення пенсії за віком додаються: диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу періодів навчання відповідач у рішенні про відмову у призначенні пенсії рекомендував надати уточнюючи довідки про форму та період навчання, що частково було зроблено позивачем, тому суд зараховує до страхового стажу позивача період навчання, який був підтверджений архівною довідкою з 01.09.1987 по 11.10.1988.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , суд зазначає таке.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентований статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон № 1788).

Статтею 62 Закону № 1788 установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі по тексту - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про наявність права на призначення пенсії за віком після досягнення пенсійного віку та за наявності достатнього страхового стажу, який підтверджується трудовою книжкою, або іншими документами за її відсутності або коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Судом встановлено, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивачки період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.05.1991, оскільки документ заведений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: на титульній сторінці не читається печатка.

Суд зазначає, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 визначено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Крім того, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, на яку покладений обов`язок внесення у трудову книжку належних записів, контроль за проставленням усіх підписів та печаток, в тому числі і при заведенні трудової книжки, та не може впливати на особисті права працівника.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 25.04.2019 року, у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

Суд зазначає, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Водночас, дослідивши наявну в матеріалах справи копію трудової книжки позивачки, судом встановлено, що вона містить усі необхідні записи, справжність яких не оспорюється відповідачем.

В свою чергу, як вже зазначалось судом, відповідальність за якість проставляння печатки покладається на осіб, відповідальних за ведення такої трудової книжки та не може перекладатись на позивачку.

Усі записи в трудовій книжці позивача виконано належним чином, жодних виправлень, пошкоджень не містять.

При цьому, в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії не зазначено про наявність будь-яких сумнівів щодо правильності чи точності внесених до трудової книжки записів щодо її роботи.

Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Щодо тверджень позивача про неправомірне незарахування до страхового стажу періодів його перебування на податковому обліку як фізичної особи-підприємця з 30.06.1999 по 29.12.2014, то в цій частині суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні №79 від 05.01.2023 відсутні будь-які мотиви чи висновки щодо цих періодів.

Таким чином, оскільки рішення з цього питання пенсійним органом не ухвалювалося, а спір у цій частині відсутній, суд вважає відповідні позовні вимоги передчасними і такими, що не можуть бути задоволені.

Суд враховує, що пенсійний орган не зарахував позивачу відповідні періоди військової служби, навчання та трудової діяльності виключно з підстав, пов`язаних із недоліками в оформленні записів у військовому квитку, трудовій книжці, а також не розглянув питання про зарахування до страхового стажу періодів перебування позивача на податковому обліку як фізичної особи-підприємця з 30.06.1999 по 29.12.2013.

Ураховуючи викладене, суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та самостійно робити висновки з питань, які не були предметом його розгляду, і, тим паче, ухвалювати з цих питань рішення.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

За результатами розгляду справи, в межах предмету позову та на основі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що відповідач 2 неналежно розглянув заяву позивача від 30.12.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняв протиправне рішення №79 від 05.01.2023, яким відмовив у призначенні такої пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачці пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 за №79 від 05.01.2023 про відмову у призначенні пенсії позивача та зобов`язання відповідача 2 зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження військової служби з 12.10.1988 по 06.11.1990, період навчання з 01.09.1987 по 11.10.1988, усі періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.05.1991 та повторно розглянути заяву позивача від 30.12.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням наявності у позивача статусу громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №79 від 05.01.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 21910427, вул.Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49000) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) до його страхового стажу період проходження військової служби з 12.10.1988 по 06.11.1990, період навчання з 01.09.1987 по 11.10.1988, усі періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.05.1991 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.12.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням наявності у ОСОБА_1 статусу громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження.

Відмовити у задоволенні решті позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.