Справа № 560/9756/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

19 березня 2025 року

м. Київ

справа №560/9756/24

адміністративне провадження № К/990/8562/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року (суддя Петричкович А.І.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (колегія у складі суддів Граб Л.С., Сторчака В.Ю., Матохнюка Д.Б.)

у справі № 560/9756/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі також - ГУ ПФ України в Хмельницькій області, відповідач, скаржник), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Хмельницькій області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 270 грн, встановленого на 01.01.2021 абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 481 грн, встановленого на 01.01.2022 абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; з 01.01.2023 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 684 грн, встановленого на 01.01.2023 абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; з 01.01.2024 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028 грн, встановленого на 01.01.2024 абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням раніше виплачених сум): за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 270 грн, встановленого на 01.01.2021 Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 481 грн, встановленого на 01.01.2022 Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 684 грн, встановленого на 01.01.2023 Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; за період з 01.01.2024 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028 грн, встановленого на 01.01.2024 Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік», та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 03.09.2024 позов задовольнив.

Надалі Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 29.01.2025, задовольнивши частково апеляційну скаргу відповідача, скасував зазначене рішення суду першої інстанції від 03.09.2024 в частині задоволення позовних вимог, що стосувалися періоду з 01.01.2021 по 02.01.2024, а натомість прийняв в цій частині нове - про залишення відповідних позовних вимог без розгляду.

28.02.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ ПФ України в Хмельницькій області, в якій останнє з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення ними приписів процесуального права, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі оскаржується бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду України щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Хмельницький окружний адміністративний суд в ухвалі від 17.07.2024 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У контексті наведеного Суд зауважує, що для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Проте скаржником у касаційній скарзі не аргументовано наявність у даному випадку обставин, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які б були достатніми для вирішення Судом питання щодо відкриття касаційного провадження за такою скаргою.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22. сформулював висновки у подібних правовідносинах про те, що: « виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

… Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Водночас Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Водночас Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIIІ.

При цьому будь-які обмеження суддівської винагороди не можуть бути застосовані іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 11.03.2020 у справі № 4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020).

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року №6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року №11-р/2018).

Отже, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік».».

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відповідно до такого висновку Верховного Суду та виходив з того, що Пенсійний фонд України та/або його органи повинен проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого судді, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді. Таким чином, з 03.01.2024 позивач має право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 (3 028,00 грн).

З огляду на це Суд не вбачає як таких обставин, визначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин ГУ ПФ України в Хмельницькій області слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі № 560/9756/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.Г. Стеценко