Справа № 520/383/25
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 р.Справа № 520/383/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 (суддя Григоров Д.В.; м. Харків) по справі № 520/383/25

за позовом ОСОБА_1

до Дзержинського районного суду м. Харкова, треті особи: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова, в якому просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Дзержинського районного суду м. Харкова щодо невнесення заяви ОСОБА_1 від 07.09.2024 про застосування терміну давності звернення постанови у справі про адміністративне правопорушення до виконання до автоматизованої системи документообігу Дзержинського районного суду для здійснення автоматичного розподілу між суддями упродовж терміну в 3 місяці від дати надходження до суду такої заяви ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірним направлення Дзержинським районним судом м. Харкова на виконання до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Індустріального відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судової постанови у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яку було направлено для виконання під час перебування на розгляді Дзержинського районного суду м. Харкова заяви ОСОБА_1 про застосування до зазначеної постанови у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 правил щодо терміну давності звернення на виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення;

- повернути постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2023 у справі № 638/2007/23 з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Індустріального відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції без виконання до Дзержинського районного суду м. Харкова для забезпечення можливості належного вирішення Дзержинським районним судом м. Харкова процесуальним шляхом питання щодо застосування терміну давності звернення постанови до виконання; Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях - поновити такий стан відомостей в Єдиній інформаційній системі Міністерства внутрішніх справ щодо прав на управління транспортними засобами відносно ОСОБА_1 , який існував до 07.11.2024.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дзержинського районного суду м.Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання неправомірним направлення Дзержинським районним судом м. Харкова на виконання до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Індустріального відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судової постанови у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яку було направлено для виконання під час перебування на розгляді Дзержинського районного суду м. Харкова заяви ОСОБА_1 про застосування до зазначеної постанови у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 правил щодо терміну давності звернення на виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення; повернення постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2023р. у справі № 638/2007/23 з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Індустріального відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції без виконання до Дзержинського районного суду м. Харкова для забезпечення можливості належного вирішення Дзержинським районним судом м. Харкова процесуальним шляхом питання щодо застосування терміну давності звернення постанови до виконання; Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях - поновити такий стан відомостей в Єдиній інформаційній системі Міністерства внутрішніх справ щодо прав на управління транспортними засобами відносно ОСОБА_1 , який існував до 07.11.2024.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 та відкрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідачем за позовною заявою ОСОБА_1 не є суддя Дзержинського районного суду Малахова Ольга Віталіївна, в провадженні якої перебувала справа за заявою ОСОБА_1 про застосування терміну давності звернення постанов до виконання. У своєму адміністративному позові ОСОБА_1 (друга та третя позовна вимоги) не підіймає питання неправильного застосування суддею ОСОБА_2 при розгляді справи норм матеріального та процесуального права та не оскаржує винесене нею рішення. Зміст другої та третьої позовної вимоги ОСОБА_1 пов`язаний не з незгодою позивача зі змістом постанови суду, а зводиться виключно до незгоди позивача з тими діями, які допустив Дзержинський районний суд стосовно матеріалів справи № 638/2007/23 під час перебування справи за заявою ОСОБА_1 про застосування терміну давності звернення постанови до виконання в провадженні судді Малахової О.В. на розгляді. З боку суду ( його посадових осіб, в тому числі судді Малахової О.В.) було допущено такі дії, які були направлені на умисне створення обставин, в результаті яких доступ заявника до правосуддя фактично було унеможливлено внаслідок умисної зміни обставин справи. Посадова особа Дзержинського районного суду м. Харкова, яка є винною в направленні на виконання постанови Дзержинського районного суду у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 під час перебування матеріалів справи з розгляду заяви про застосування терміну давності звернення постанови у даній справі до виконання в провадженні судді, на момент подання позовної заяви, позивачу не відома. Чи було при цьому допущено дисциплінарний проступок з боку судді ОСОБА_2 вирішить дисциплінарна палата ВРП. Проте відсутність ознак дисциплінарного проступку в діях судді не означатиме відсутність винної поведінки в даному випадку з боку співробітників апарату суду. Жодних посилань на порушення з боку судді Малахової О.В. норм матеріального чи процесуального права адміністративна позовна заява не містить. Позовна заява містить доводи стосовно фактичного створення суддею Дзержинського районного суду м. Харкова Малаховою О.В. власної, відмінної від встановленої Законом, системи процесуальних відносин, яка є направленою не на ефективний судовий захист прав особи, здійснюваний справедливим неупередженим судом, а на усунення судом законних підстав, які надають особі право на справедливий судовий захист. В результаті таких дій, що тягнуть за собою зміну обставин справи - таке право особи унеможливлюється.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ст. 311, 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Однією із закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.

Забезпечення вказаного права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

Приписами частини першої статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їхній захист, визначеним у цій статті шляхом.

Завданням адміністративного судочинства у силу норм частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Водночас поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити більш широко: вказане поняття стосується як позову, який не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які не підлягають судовому розгляду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що 07.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про застосування до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2023р. у справі № 638/2007/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , встановленого ч. 1 ст. 303 КУпАП строку давності звернення до виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення та просив залишити зазначену постанову без направлення на виконання.

Зазначену заяву Дзержинським районним судом м. Харкова було зареєстровано та передано для здійснення автоматичного розподілу між суддями лише 04.11.2024. Справу було призначено до розгляду 08.11.2024.

08.11.2024 під час розгляду заяви про застосування терміну давності звернення до виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 від Дзержинського районного суду м. Харкова Пазніков І.В. отримав інформацію про направлення Дзержинським районним судом м. Харкова 07.11.2024 до Управління патрульної поліції в Харківській області та Індустріальний відділ державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначеної постанови від 05.09.2023 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 для виконання в частині виконання рішення про позбавлення водійських прав та стягнення штрафу.

Не погоджуючись, зокрема, з діями Дзержинського районного суду м. Харкова щодо направлення на виконання до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Індустріального відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судової постанови у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яку було направлено для виконання під час перебування на розгляді Дзержинського районного суду м. Харкова заяви ОСОБА_1 про застосування до зазначеної постанови у справі про адміністративне правопорушення № 638/2007/23 правил щодо терміну давності звернення на виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення, позивач звернувся до суду з позовом про оскарження таких дій суду.

Отже, оскаржувані дії відповідача є нічим іншим як діяльністю суду, пов`язаною з розглядом судових справ, яка врегульована процесуальним законом, а тому охоплюється поняттям "здійснення правосуддя", та свідчить про те, що у цьому випадку суд не є суб`єктом владних повноважень.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на характер спірних правовідносин вказаний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання здійснити таку перевірку шляхом подання позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України (у відповідній редакції - прим.) суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

У Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 Конституційний Суд України роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Крім того, у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 03 квітня 2018 року в справі №820/5586/16, дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.

Відповідно до висновків, сформованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року в справі №826/56/18, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Відповідної позиції дотримувалася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року в справі №521/18287/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі №757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року в справі №462/32/17, від 20 березня 2019 року в справі №295/7631/17, від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18, від 02 жовтня 2019 року в справі №815/110/16, від 16 жовтня 2019 року в справі №1340/4052/18, від 27 листопада 2019 року в справі №1540/4005/18, від 26 лютого 2020 року в справі №280/1334/19, а також Верховний Суд у постановах від 01 серпня 2018 року в справі №813/2579/17, від 18 січня 2019 року в справі №826/1198/17, від 31 липня 2019 року в справі №636/5534/15, від 05 березня 2021 року в справі №640/19503/19, від 21 липня 2022 року в справі №580/5292/21, від 28 грудня 2022 року в справі №640/30494/21, від 26 січня 2023 року в справі №420/9956/22, від 02 березня 2023 року в справі №990/54/22, від 08 травня 2023 року в справі №580/2605/22, від 26 липня 2023 року в справі № 580/1016/23, від 13 червня 2024 року в справі № 280/8200/23 та інших.

За змістом відносини у справі № 520/383/25 не є владно-управлінськими, стосуються дій суду під час розгляду процесуальних питань у межах справи про адміністративне правопорушення. Цей спір не можна класифікувати як публічно-правовий і суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що такий позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути самостійним предметом судового розгляду ні в порядку адміністративного судочинства, ні за правилами будь-якого іншого виду судочинства.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 по справі № 520/383/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова