Справа № 320/41536/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними наказу та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Київського міського центру зайнятості за №117 «Про скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства» від 16.02.2023 року в частині скасування дозволу на працевлаштування, що виданий ТОВ «ШАФРАН-АС» на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2612 від 27.02.2023 року Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у відомчу базу даних ДМС України про відновлення дії посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як працівник ТОВ «ШАФРАН-АС» з 20.05.2019 по 30.06.2019 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що свідчить про відсутність у роботодавця обов`язку по сплаті ЄСВ за цей період. Крім того, позивач зауважує, що норма, викладена в пункті 10 частини другої статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення», набрала чинності 15.10.2022, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Поряд з цим, позивач зазначає, що Київський міський центр зайнятості не є суб`єктом інформаційного обміну, а тому не міг особисто запросити та отримати інформацію в Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо сплати роботодавцем ЄСВ стосовно позивача, яка в подальшому стала підставою для скасування дозволу на застосування праці позивача, оскільки обмін такою інформацією відбувається на центральному рівні.

Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, наголошує, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що якщо у суб`єкта господарювання є наймані особи, то подання Додатку 4 звіту ЄСВ є обов`язковим незалежно від факту нарахування заробітної плати.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.02.2021 позивачу оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , дійсна до 27.03.2025, що видана (органом 8011) Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на підставі дозволу на працевлаштування № НОМЕР_2 від 27.03.2019, що виданий Київським міським центром зайнятості. Вказаний дозвіл на працевлаштування виданий Київським міським центром зайнятості позивачу на строк до 27.03.2025 для влаштування його на посаду директора з комерційних питань у ТОВ «ШАФРАН-АС».

Відповідно до наказу № 20/05/2019 від 20 травня 2019 року позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати з 20.05.2019 тривалістю 12 календарних днів у зв`язку із сімейними обставинами.

Згідно наказу № 31.05.2019 від 31 травня 2019 року позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.06.2019 тривалістю 30 календарних днів у зв`язку з хворобою батька та потребою догляду за ним.

16.02.2023 Київським міським центром зайнятості прийнято наказ №117 «Про скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства» і відповідно скасовано дозвіл на працевлаштування №77999 від 27.03.2019, що видавався позивачу, про що Київським міським центром зайнятості направлено інформацію про скасування дозволу на адресу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, який в свою чергу скасував посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 позивачу на підставі рішення №2612 від 27.02.2023.

Відповідач прийняв рішення про скасування дозволу № 77999 на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на підставі пункту 10 частини другої статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення».

Позивач, не погоджуючись зі спірними рішеннями відповідачів, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відповідачі, які є суб`єктами владних повноважень, не надали суду належним та допустимих доказів на спростування тверджень позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства - документ, який надає право роботодавцю тимчасово використовувати працю іноземця або особи без громадянства у порядку, встановленому законодавством України, або добровільно отриманий резидентом Дія Сіті для укладення гіг-контракту з іноземцем або особою без громадянства.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття регламентуються Законом України «Про зайнятість населення».

За змістом частини першої статті 42 Закону України «По зайнятість населення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Частиною другою статті 42 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що праця іноземців та осіб без громадянства може застосовуватися на різних посадах в одного або декількох (двох і більше) роботодавців за умови отримання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні кожним роботодавцем.

Порядок прийняття заяв про видачу, продовження дії, внесення змін до дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства та порядок прийняття рішень про видачу, продовження дії, внесення змін до дозволу регламентований приписами статті 42-7 вказаного Закону.

В той же час стаття 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» встановлює умови для скасування на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні.

З метою спрощення для роботодавців забезпечення потреби у робочій силі, яка може бути задоволена за рахунок застосування праці іноземців та осіб без громадянства, забезпечення рівних умов праці для громадян України та іноземців, детінізації трудових відносин, а також удосконалення законодавства у цій сфері та усунення правових колізій, Верховна Рада України прийняла Закон України від 21.09.2022 № 2623-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні і надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном».

Цей Закон набрав чинності 15.10.2022 та ним стаття 42-10 Закону України «По зайнятість населення» доповнена, зокрема, пунктом 10, який передбачає, що територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, скасовує виданий дозвіл у разі несплати роботодавцем, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) з іноземцем чи особою без громадянства, крім випадків, передбачених законодавством.

Моніторинг сплати роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, шляхом обміну даними з Пенсійним фондом України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві від 10.02.2023, відсутні дані Пенсійного фонду України про сплату єдиного внеску роботодавцем (ТОВ «ШАФРАН-АС») за найманого іноземного працівника у період з січня 2019 року.

За результатами моніторингу сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з травня 2019 року КМЦЗ прийняв наказ про скасування дозволу, виданого ТОВ «ШАФРАН-АС», на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, відповідно до пункту 10 частини другої статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 4 цього Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно- правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2019 Київський міський центр зайнятості видав Товариству з обмеженою відповідальністю «ШАФРАН-АС» дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства № № 77999 (дійсний до 27.03.2025), яким надано право Товариству на застосування праці позивача, громадянина Азербайджану, на посаді директора з комерційних питань ТОВ «ШАФРАН-АС».

Позивач працевлаштований з 20.05.2019, що підтверджується трудовим контрактом № 01/03/19 від 20.05.2019.

Разом з тим, відповідно до наказу № 20/05/2019 від 20 травня 2019 року позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати з 20.05.2019 тривалістю 12 календарних днів у зв`язку із сімейними обставинами.

Згідно наказу № 31.05.2019 від 31 травня 2019 року позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.06.2019 тривалістю 30 календарних днів у зв`язку з хворобою батька та потребою догляду за ним.

Таким чином, з 20.05.2019 до 30.06.2019 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно заробітна плата йому не нараховувалась, а отже, не нараховувався і єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з відсутністю бази нарахування (п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Пункт 10 частини 2 статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» визначає підставу скасування дозволу крім випадків, передбачених законодавством.

Суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки у ТОВ «ШАФРАН-АС» за наведених обставин був відсутній обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з відсутністю бази нарахування, що передбачено законодавством, тому у відповідача були відсутні підстави для скасування дозволу № 77999 від 27.03.2019.

У спірному наказі та додатку до нього, що містяться в матеріалах справи, не визначено період, за який КМЦЗ проводив моніторинг сплати роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, однак, згідно з доводами відповідача дозвіл на № 77999, виданий ТОВ «ШАФРАН-АС» на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, був скасований КМЦЗ у зв`язку з несплатою позивачем єдиного внеску за найманого іноземного працівника протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) з іноземцем чи особою без громадянства

У той же час відповідно до Довідки ОК-5 від 04.07.2024 позивачем сплачено єдиний внесок за липень і серпень 2019 року відповідно. Копія зазначеної довідки наявна в матеріалах справи.

Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з додатками, позивач подав лише 07.2024 року (ці обставини не заперечуються учасниками справи), однак, норма пункту 10 частини другої статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» визначає підставою для скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства саме несплату протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл.

Разом із тим позивач, як роботодавець, сплатив єдиний внесок за найманого іноземного працівника за липень-серпень 2019 року, тобто за перші два місяця як позивач фактично приступив до виконання трудових функцій після відпустки.

У період з 20.05.2019 по 01.07.2019 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується матеріалами справи, з урахуванням чого заробітна плата йому не нараховувалась, а отже, не нараховувався і єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з відсутністю бази нарахування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність наказу КМЦЗ від 16.02.2023 року № 117 у частині прийнятого рішення про скасування дозволу №77999 від 27.03.2019 на застосування праці іноземців та осіб без громадянства.

При цьому слід акцентувати увагу, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні і надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном» від 21.09.2022 № 2623-IX, яким частину 2 статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» доповнено пунктами 9-11, і, зокрема пунктом 10, відповідно до якого територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, скасовує виданий дозвіл у разі несплати роботодавцем, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) з іноземцем чи особою без громадянства, крім випадків, передбачених законодавством, - набрав чинності 15.10.2022.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні і надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном» від 21.09.2022 № 2623-IX установлено, що дозволи на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні, які видані або дію яких продовжено до набрання чинності цим Законом, діють до закінчення строку, на який їх видано або на який їх дію було продовжено.

Твердження відповідача, що зворотна дія закону в даному випадку не застосовується, оскільки дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства видається саме роботодавцю, а не працівнику, зокрема - підприємству, установі, організації, тобто - юридичній особі, а тому, саме роботодавець несе повну відповідальність згідно чинного законодавства на застосування праці іноземця, є необґрунтованим та не відповідає принципу пропорційності, оскільки саме позивач несе негативні наслідки оскаржуваного рішення відповідача, адже посвідка на тимчасове проживання останнього в результаті скасована. Таким чином, оскаржуване рішення беззаперечно несе негативні наслідки для позивача внаслідок зворотної дії норми закону.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач, застосувавши норму пункту 10 частини другої статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення», яка набрала чинності 15.10.2022, на правовідносини за період з травня 2019 року по червень 2019 року, погіршив становище позивача, відтак порушив принцип незворотності дії законі в часі щодо ТОВ «ШАФРАН-АС».

Підставою для скасування дозволу на застосування праці позивача Київським міським центром зайнятості стала відповідь Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 10.02.2023 на запит КМЦЗ від 27.01.2023 № 12-166/10-21/23. Даною відповіддю Головним управлінням ПФУ в м. Києві надано відповідачу інформацію щодо сплати ТОВ «ШАФРАН-АС» єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача у період з 01.01.2019, де зазначено, що інформація відсутня.

Разом із тим, аналіз п.10 ч.2 ст.42-10 Закону України «Про зайнятість населення» свідчить, що наслідок у вигляді скасування виданого дозволу на застосування праці іноземця має місце у разі несплати роботодавцем за даними реєстру застрахованих осіб єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту).

Отже, вказана норма поширюється на несплату роботодавцем ЄСВ за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту).

При цьому, аналізуючи зміст листа Головного управління ПФУ в м. Києві від 10.02.2023, вбачається, що останній не містить інформацію, яка в розумінні п.10 ч.2 статті 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» є підставою для скасування дозволу на застосування праці іноземця, а саме зазначеним листом не підтверджується факт несплати роботодавцем ТОВ «ШАФРАН-АС», за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача, на застосування праці якого отримано дозвіл №77999 від 27.03.2019, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) з іноземцем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у Київського міського центру зайнятості були відсутні підстави для скасування дозволу на працевлаштування №77999 від 27.03.2019, то рішення №2612 від 27.02.2023 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , також підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки така вимога має похідний характер.

Суд першої інстанції вірно вказав, що у даному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у відомчу базу даних ДМС України про відновлення дії посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що якщо у суб`єкта господарювання є наймані особи, то подання Додатку 4 звіту ЄСВ є обов`язковим незалежно від факту нарахування заробітної плати, оскільки позивача притягнуто до відповідальності не за неподання Додатку 4 звіту ЄСВ, а саме за несплату ЄСВ, тобто податку, який позивач за спірний період (перебування у відпустці без збереження заробітної плати) не мав сплачувати з огляду на те, що заробітна плата йому не нараховувалась, а отже, не нараховувався і єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з відсутністю бази нарахування.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.03.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна