Справа № 520/33331/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 березня 2025 року № 520/33331/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане під час проходження військової служби речове майно, що належить до видачі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане під час проходження військової служби речове майно, що належить до видачі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 січня 2024 року позивача було звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 47 від 30.01.2024 року у відставку за підпунктом «а» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до грошового атестату №240 від 01.02.2024р. грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу не виплачувалась.

У зв`язку із звільненням із військової служби у позивача виникло право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке останній реалізував шляхом направлення на поштову адресу відповідача заяви від 01.07.2024 р. з проханням нарахувати вартість речового майна, що належить до видачі та виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, та видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.

03 липня 2024 року відповідач отримав дану заяву від 01.07.2024 р., що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти та станом на сьогоднішній день відповідач не надав відповідь на заяву від 01.07.2024 р. та не здійснив виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.12.2024 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №31 від 31.01.2024 ОСОБА_2 звільнений зі служби за віком.

Військова частина НОМЕР_3 є самостійною юридичною особою з відповідною адресою, рахунками, керівництвом та інш.

Військова частина НОМЕР_3 виступала самостійним відповідачем у справах адміністративного судочинства що стосується спорів щодо проходження військової служби особами рядового та начальницького складу цієї частини (340/9972/21, 340/9972/21, 340/2258/23, 520/21931/21 та інш.)

ОСОБА_2 жодного дня не прослужив у військовій частині НОМЕР_1 , не отримував від А0501 грошового, речового або харчового забезпечення. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 в даному спорі не є належним відповідачем.

Також військова частина НОМЕР_3 не є підпорядкованим структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 , тому покладання юридичних зобов`язань, що виникають з трудових правовідносин позивача та військової частини НОМЕР_3 на військову частину НОМЕР_1 неприпустимо.

Позивачем подано до матеріалів справи відповідь на відзив, у якій повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

31 січня 2024 року позивача було звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №47 від 30.01.2024 року у відставку за підпунктом «а» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №31 від 31.01.2024 капітана ОСОБА_1 , командира взводу охорони, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №47 від 30.01.2024 року у відставку за підпунктом а (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 31 січня 2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

03 вересня 2024 року позивач звернувся із заявою до Центрального управління речового забезпечення Тилу Збройних Сил України з проханням надати інформацію щодо перебування військової частини НОМЕР_3 на забезпеченні (речовому забезпеченні) у військової частини НОМЕР_1 .

19 жовтня 2024 року позивач отримав відповідь від Центрального управління речового забезпечення Тилу Збройних Сил України на заяву від 03.09.2024р. у якій зазначено: «За результатами розгляду звернення повідомляється, що згідно розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.01.2024 року №2398/Т224 військову частину НОМЕР_3 за напрямком речового забезпечення відкріплено від військової частини НОМЕР_1 , на підставі атестату військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024року №1.

Враховуючи вищевикладене, під час проходження військової служби у період з 15.09.2020 по 31.01.2024 року Ви перебували на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .».

Крім того, 12 червня 2024 року позивач звертався до військової частини НОМЕР_3 у якій проходив військову службу із заявою з проханням нарахувати вартість речового майна, що належить йому до видачі та виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

У позовні заяві позивач також вказує, що 28 червня 2024 року позивач отримав відповідь військової частини НОМЕР_3 на заяву від 12.06.2024р. у якій зазначено: « .. Відповідно до рапорту капітана ОСОБА_1 (вх.№533 від 31.01.2024, який додається) ви не вказували та не здійснювали заяви щодо нарахування вам та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Додатково повідомляю, що під час звільнення капітана ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_3 знаходилась на забезпеченні у військової частини НОМЕР_1 . Отже на момент звільнення капітан ОСОБА_1 , повинен був писати рапорт щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно командиру військової частини НОМЕР_1 , оскільки остання здійснювала облік речового майна та видачу довідок про вартість неотриманого речового майна під час проходження військової служби. Тому на підставі вищевикладеного прошу вас звернутись до військової частини НОМЕР_1 для нарахування та виплати вищевказаної компенсації.».

Відповідно до грошового атестату №240 від 01.02.2024р. грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу не виплачувалась.

У зв`язку із звільненням із військової служби у позивача виникло право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке останній реалізував шляхом направлення на поштову адресу відповідача заяви від 01.07.2024 р. з проханням нарахувати вартість речового майна, що належить до видачі та виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, та видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.

03 липня 2024 року відповідач отримав дану заяву від 01.07.2024р., що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти та станом на сьогоднішній день відповідач не надав відповідь на заяву від 01.07.2024р. та не здійснив виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Військовослужбовці користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон №2011-ХІІ), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).

Частиною 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, зокрема, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 9-1 зазначеного Закону порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (пункт 7 Порядку №178).

Зміст вищезазначених норм свідчить, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.08.2019 у справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 у справі №820/5767/17.

Організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів (далі - військовослужбовці), ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №1132 від 31.10.2016 року.

Відповідно до пункту 10 розділу І Інструкції №1132, речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.

За бажанням військовослужбовця йому видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації.

Крім того, суд звертає увагу, що положеннями пункту 4 Порядку №178 передбачено застосування двох різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: шляхом подання рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, та шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач звертався до відповідача шляхом подання заяви про виплату компенсації за неотримане речове майне, що належить до видачі, тобто вчинив залежні від нього дії щодо реалізації права на вказану виплату у спосіб, передбачений пунктом 4 Порядку №178.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем за даним позовом має бути військова частина НОМЕР_1 , оскільки саме вказана військова частина здійснювала облік речового майна, видачу довідок про вартість неотриманого речового майна, та виплату грошової компенсації за належне, але не отримане під час проходження військової служби речове майно, що належить до видачі військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 .

Вказана обставина підтверджується листом Центрального управління речового забезпечення Тилу Збройних Сил України від 01.10.2024 № 2398/1/4949.

За таких обставин, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане під час проходження військової служби речове майно, що належить до видачі є протиправною.

Враховуючи викладене, задоволенню підлягає вимога позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане під час проходження військової служби речове майно, що належить до видачі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане під час проходження військової служби речове майно, що належить до видачі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за належне, але не отримане під час проходження військової служби речове майно, що належить до видачі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20 березня 2025 року.

Суддя Бадюков Ю.В.