Справа № 990/31/25
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

справа №990/31/25

адміністративне провадження №П/990/31/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді - Загороднюка А.Г.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е., Білак М.В., Соколова В.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Рудницького І.В.,

представника відповідача Пантюхової Л.Р.,

представника третьої особи Осипова Д.О.,

розглянувши заяву позивача від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ради національної безпеки і оборони України та Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування в частині Указу Президента України,

УСТАНОВИВ:

22 січня 2025 року до Верховного Суду надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 - адвоката Колесника Олега Івановича, в якій він просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 серпня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 21 серпня 2024 року №511/2024 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО від 21 серпня 2024 року).

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі. Серед іншого залучено Раду національної безпеки і оборони України та Службу безпеки України, як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (далі -треті особи).

Указаною ухвалою призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 17 лютого 2025 року о 10 год 00 хв.

17 лютого 2025 року на адресу Верховного Суду від позивача надійшла заява від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25, з урахуванням якої він просить:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 серпня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 21 серпня 2024 року № 511/2024 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО від 21 серпня 2024 року);

- визнати протиправним та скасувати указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначає, що оскаржує Указ Президента № 511/2024 в частині введення в дію Рішення РНБО щодо введення обмежувальних заходів (санкцій) щодо нього (Додаток 3 до Рішення РНБО), оскільки такі санкції були запроваджені: з порушенням процедури їх введення, зокрема без належного аналізу достатності підстав та доказів; без наявності підстав, передбачених статтею 3 Закону України «Про санкції»; з порушенням принципів законності, прозорості, об`єктивності, пропорційності, відповідності меті та ефективності.

Позивач вважає, що запровадження санкцій на підставі Указу Президента № 511/2024 стало можливим через протиправну бездіяльність Президента України, який не здійснив належного попереднього аналізу Рішення РНБО на предмет його обґрунтованості та наявності законодавчих підстав для його реалізації, не перевірив його доцільність та законність, а також не оцінив реальність та обґрунтованість підстав для введення санкцій.

При цьому, на думку позивача, задоволення судом лише позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо застосування санкцій та про визнання протиправним та скасування Указу Президента України № 511/2024 в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО) не забезпечить повне відновлення його прав, оскільки існує ризик ігнорування РНБО, Президентом України факту протиправності застосування санкцій до позивача, якщо подібне буде встановлено судом.

Позивач зазначає, що невизнання Указу Президента № 279/2023 нечинним у частині, що стосується його, створює ризик повторного звернення до суду з тих самих підстав. Тому для повного та ефективного відновлення його порушених прав останній також просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України № 279/2023 в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО).

Позивач підкреслює, що у первісно поданому позові він просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України № 511/2024, яким до нього були застосовані санкції, шляхом внесення змін до Указу Президента № 279/2023. У заяві про уточнення позовних вимог він додатково просить визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до позивача, яка тривала до прийняття Указу Президента № 511/2024 та стала наслідком прийняття Указу Президента № 279/2023».

Таким чином позивач вважає, що його доповнені позовні вимоги фактично заявлені з підстав, зазначених ним при первісному зверненні до суду, а тому подана заява від 11 лютого 2025 року відповідає вимогам частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У судовому засіданні 17 березня 2025 року Суд поставив на обговорення питання про прийняття до розгляду заяви позивача від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи проти прийняття до розгляду указаної заяви заперечили.

Перевіривши заяву позивача від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог, Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право змінити предмет або підстави позову, шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета та підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20, від 30 серпня 2021 року у справі № 520/11672/19.

Звертаючись до суду з позовною заявою у цій справі, предметом позову позивач визначив Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 серпня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 21 серпня 2024 року №511/2024 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО від 21 серпня 2024 року).

Підстави позову позивач обґрунтував порушенням відповідачем процедури введення санкцій, в тому числі, при вирішенні питання достатності підстав і доказів для введення таких санкцій, зокрема неналежною перевіркою Президентом України Рішення РНБО; застосуванням до позивача санкцій за відсутності підстав, передбачених статтею 3 Закону України «Про санкції», а також з порушенням принципів законності, прозорості, об`єктивності, пропорційності, відповідності меті та ефективності.

У подальшому, після відкриття провадження у цій справі, але до початку першого судового засідання, позивач 11 лютого 2025 року подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій змінив предмет позову, обравши інший, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права шляхом його доповнення вимогами: визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Підстави вимоги про визнання протиправною бездіяльності Президента України позивач обґрунтував неналежною перевіркою достатності підстав і доказів для застосування до нього санкцій, а саме нездійсненням належного попереднього аналізу Рішення РНБО на предмет його обґрунтованості та наявності законодавчих підстав для його реалізації, не переведенням перевірки його доцільності та законності.

Підстави вимоги про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 позивач у заяві про уточнення позовних вимог не навів. При цьому в тексті заяви позивач зазначив, що його доповнені позовні вимоги заявлені з підстав, які зазначалися при зверненні з первісним позовом.

Дослідивши зміст первинно заявленого предмета та підстав позову в контексті поданої позивачем заяви, Суд зазначає, що подана позивачем заява в частині вимоги про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 фактично змінює предмет позову, у зв`язку з обранням позивачем іншого, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, шляхом доповнення новою позовною вимогою.

Попри твердження позивача про те, що нова позовна вимога ґрунтується на тих самих підставах, що й первісно заявлена вимога про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2024 року № 511/2024, варто зауважити, що обставини, які стали підставою для видання кожного з цих Указів, є відмінними.

Ураховуючи зазначене доповнення первісного позову новою вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) є одночасною зміною як предмета, так і підстав позову.

При цьому Верховний Суд неодноразово підкреслював, що одночасна зміна предмета і підстав позову є недопустимою, оскільки в такому випадку фактично виникає нова матеріально-правова вимога, яка базується на інших обставинах і за своєю суттю є новим позовом.

Таким чином подана заява про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року у відповідній частині вимог не відповідає вимогам частини першої статті 47 КАС України.

У зв`язку з викладеним, позивачу необхідно уточнити предмет та підстави позову в межах цієї справи, аби забезпечити його відповідність вимогам процесуального закону.

Крім того, частинами першою, другою статті 122 КАС України установлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було фактично реалізоване право на позов.

Отже, початок перебігу строку звернення до суду за чинним процесуальним законом України починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому термін «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не прямий обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення своїх прав через байдужість до них або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 800/125/17.

У заяві про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року позивач просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 10 червня 1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» (далі - Указ №503/97) закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур`єр».

Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Визначення офіційного друкованого видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування міститься й у Законі України від 23 вересня 1997 року №539/97-ВР «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» (далі - Закон №539/97-ВР), відповідно до статті 1 якого, офіційні друковані видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування - видання, які спеціально видаються органами державної влади та органами місцевого самоврядування (відомості, бюлетені, збірники, інформаційні листки тощо) для інформування про свою діяльність.

Статтею 22 зазначеного Закону регламентовано відносини, пов`язані з опублікуванням офіційних документів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, частиною першою якої установлено, що укази Президента України, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Аналіз указаних положень законодавства у їх сукупності дає підстави для висновку, що офіційним оприлюдненням Указів Президента України слід вважати їх опублікування державною мовою в офіційних друкованих виданнях, а саме: в «Офіційному віснику України»; газеті «Урядовий кур`єр», інформаційному бюлетені «Офіційний вісник Президента України».

Застосована в Указі Президента України від 10 червня 1997 року №503/97, яким упорядковано відносини, пов`язані з офіційним оприлюдненням нормативно-правових актів, що їх приймають, зокрема Президент України, конструкція правових норм, свідчить про те, що Укази Глави держави (без розмежування їх на види, в залежності від предмету регулювання) не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях, якими є «Офіційний вісник України», газета «Урядовий кур`єр», а також Інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Чинним законодавством не передбачено й обов`язку Президента України іншим чином, аніж шляхом офіційного оприлюднення Указів, в тому числі тих, які є актами індивідуальної дії, доводити до відома осіб, яких ці акти стосуються, про їх існування.

При цьому законодавством не визначено й обов`язку Президента України доводити до відома осіб, до яких застосовано санкції, зміст Указів в інший спосіб, аніж їх опублікування в офіційних виданнях.

Оприлюднення Указів Президента України державною мовою в офіційних друкованих виданнях вважається належним способом доведення їх до відома. Незнання цього не звільняє від юридичних наслідків, які спричиняє Указ, зокрема і при зверненні до суду з пропуском визначеного для цього строку.

Указ Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 у відповідній частині за своїм змістом та правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки виданий відповідачем - суб`єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій та стосується прав та інтересів позивача; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення Ради національної безпеки та оборони України, уведеним у дію цим Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб; адресований цим особам; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення конкретних правовідносин.

Як висновок, оскільки зазначений Указ є індивідуально-правовим актом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню установлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Означений позивачем у відповідній частині Указ Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» було офіційно опубліковано в Урядовому кур`єрі (від 16 травня 2023 року №97).

Під №22 додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» містяться відомості про таку фізичну особу як ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023«Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» цей Указ набрав чинності з дня його опублікування, тобто з 16 травня 2023 року.

Відповідно, днем, коли ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав, за даних конкретних обставин, є дата офіційного оприлюднення і набрання чинності Указом Президента України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким у додатку 1 позиції 22 до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року зазначено, що до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України строком на п`ять років застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), тобто - 16 травня 2023 року.

Зі змісту ж заяви про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року не вбачається мотивів, які б могли вказувати на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджали позивачу дізнатись про існування оскаржуваного ним в частині Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023, або унеможливлювали це упродовж шестимісячного строку з моменту його офіційного оприлюднення та набрання ним чинності.

Оскільки, як убачається із матеріалів заяви про уточнення позовних вимог, така була подана безпосередньо до Верховного Суду лише 11 лютого 2025 року (тобто після спливу понад шести місяців з моменту набрання чинності та оприлюднення Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023), то за таких обставин наявні підстави вважати, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 122 КАС України, який у даному випадку слід обчислювати з 16 травня 2023 року.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з відповідною вимогою та докази в обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач не подав.

З огляду на викладене позивачу необхідно подати заяву про поновлення строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) із зазначенням поважних причин пропуску такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк.

Приписами частини першої статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

На підставі викладеного, з огляду на невідповідність поданої позивачем заяви від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 положенням статті 47 КАС України в частині вимог про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року), а також відсутність заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначеною вимогою, Суд уважає необхідним залишити заяву позивача від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 без руху.

Вказані Судом недоліки повинні бути усунені у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали шляхом уточнення предмета і підстав позову та подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) із зазначенням поважних причин пропуску такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк.

Керуючись статтями 47, 122, 160, 161, 167, 169, 171 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків заяви шляхом уточнення предмета і підстав позову та подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) із зазначенням поважних причин пропуску такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк, заява від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог в частині вимог про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано - 20 березня 2025 року.

___________________

___________________

___________________

___________________

___________________

А.Г. Загороднюк

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська

М.В. Білак

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду