Справа № 420/33325/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.03.2024 року №43 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 19.09.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2024 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди перебування у відпустці по догляду за дітьми до 3-х років 1981 року народження та 1983 року народження, а саме з 01.11.1984 по 12.11.1984 р. та з 12.02.1985 по 15.05.1985 р.; період роботи з 08.06.1989 по 05.09.1989 у Науково-виробничому кооперативі «Універсал»; період роботи з 24.05.1990 по 15.05.1993 на «АвтоВАЗ обслуговування»; період роботи з 12.05.1994 по 15.07.1999 на МП «Конка»; період роботи з 01.07.2000 по 30.08.2000 на ЗАТ ГП «Теплова мережа санаторій-профілакторій»; період роботи з 05.03.2002 по 15.10.2002 у Приватного підприємця ОСОБА_2 ; період роботи з 18.10.2002 по 10.01.2003 у Запорізькому Благодійному Фонді «Олімпієць».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком та надала всі необхідні документи. Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.03.2024 року №43 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено про відсутність у неї необхідного страхового стажу.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась за захистом власних прав та інтересів до адміністративного суду.

Ухвалою суду по справі №420/33325/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що рішенням від 26.03.2024 року №43 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу роботи. Згідно розрахунку стажу у позивача із необхідних 20 років підтверджено 18 років 03 місяців 09 днів страхового стажу, що не дає право на призначення пенсії. Право на призначення пенсії за віком позивач матиме після досягнення віку 65 роки за наявності страхового стажу від 15 до 22 років, тобто з 29.06.2025 року.

Ухвалою суду від 13.11.2024 року провадження у справі №420/33325/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду від 12.12.2024 року після надання до суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області матеріалів пенсійної справи позивача.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом за час розгляду справи встановлено наступне.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_3 звернулась 19.09.2024 року до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком із пакетом необхідних документів.

У позивача є донька - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та син - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно трудової книжки серія НОМЕР_3 від 10.06.1978 року, виданої на ім`я позивача, вбачається, зокрема, але не виключно, наступне:

- з 31.10.1984 року звільнена з посади маляра 2 розряду в цеху (запис №7);

- з 01.11.1984 року по 12.11.1984 року - не працювала;

- з 13.11.1984 року по 12.02.1984 року працювала на посаді ваговика транспортного цеху в Новополтавському кар`єрі «Укрводжелезобетон» (запис №8-9);

- з 12.02.1985 року по 15.05.1985 року - не працювала;

- з 15.05.1985 року почала працювати на посаді дробильника гірських порід в об`єднанні «Южукргеология» (запис №10);

- з 08.06.1989 року по 05.09.1989 року працювала формувальником у Науковому-виробничому кооперативі «Універсал» (записи №16-17);

- з 24.05.1990 року по 15.05.1993 року працювала комірницею з матеріальною відповідальністю на «АвтоВАЗ техобслуговування» (записи №20-21);

- з 12.05.1994 року по 15.07.1999 року працювала продавчинею на МП «Конка» (записи №22-23);

- з 01.07.2000 року по 30.08.2000 року - працювала кухарем їдальні на ЗАТ ГП «Теплова мережа санаторій-профілакторій» (записи №23-24);

- з 05.03.2002 року по 15.10.2002 року працювала диспетчером у приватного підприємця ОСОБА_2 (записи №26-27);

- з 18.10.2002 року по 10.01.2003 року працювала технічним працівником у Запорізькому благодійному фонді «Олімпієць» (записи №29-30).

Заява позивача від 19.09.2024 року за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Водночас, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення №43 від 26.09.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років. Згідно розрахунку стажу, у позивача із необхідних 20 років підтверджено 18 років 03 місяців 09 днів страхового стажу.

У рішенні також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період догляду до трьох років за дітьми 1981 року та 1983 року народження, оскільки відсутня інформація про догляд за дітьми до трьох років, яка не дає можливості зарахувати до страхового стажу періоду (діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- період роботи з 08.06.1989 по 05.09.1989, оскільки звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства та відсутні накази та їх дати про прийняття та звільнення з роботи;

- період роботи з 24.05.1990 по 15.05.1993, оскільки звільнення з роботи засвідчено печаткою, яка не відповідає назві підприємству, яке вносило запис про роботу та відсутня довідка про зміну назви підприємства;

- період роботи з 24.05.1990 по 15.05.1993 року, оскільки дата звільнення з роботи, номер наказу та її дата не прийнятні для читання;

- періоди роботи з 01.07.2000 по 30.08.2000, з 05.03.2002 по 15.10.2002, з 18.10.2002 по 10.01.2003, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5.

Крім того, відповідно до розрахунку стажу «Форма РС» позивачу також до страхового стажу не зараховано період її роботи з 12.05.1994 по 15.07.1999 на посаді продавчині на МП «Конка», водночас про вказаний період окремо не зазначено в рішенні №43 від 26.09.2024 року.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась за захистом власних прав та інтересів в адміністративному судочинстві в межах справи №420/33325/24.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058-IV закріплено, що разі відсутності починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

У разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Щодо незарахування до стажу роботи позивача період догляду до трьох років за дітьми 1981 року та 1983 року народження, а саме періоди з 01.11.1984 року по 12.11.1984 року та з 12.02.1985 року по 15.05.1985 року, оскільки відсутня інформація про догляд за дітьми до трьох років, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 3 ст. 56 Закону №1788 встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно ч.2 ст. 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно п.11 наведеного вище Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Тобто, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Як було встановлено судом згідно відомостей трудової книжки серія НОМЕР_3 від 10.06.1978 року, виданої на ім`я позивача, вона була звільнена 31.10.1984 року, та у період з 01.11.1984 року по 12.11.1984 року не працювала; пізніше була звільнена 12.02.1984 року, та у період з 12.02.1985 року по 15.05.1985 року також не працювала.

Разом з тим, позивач є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Тобто, періоди з 01.11.1984 року по 12.11.1984 року та з 12.02.1985 року по 15.05.1985 року, коли позивач фактично не працювала, припадають на календарні періоди догляду позивача за дітьми до досягнення ними 3-річного віку, а саме - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, пенсійний орган повинен був зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку, водночас протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду з 01.11.1984 року по 12.11.1984 року та з 12.02.1985 року по 15.05.1985 року.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 18.11.2024 року по справі №420/4036/24.

Щодо зарахування періодів роботи з 08.06.1989 року по 05.09.1989 року, з 24.05.1990 року по 15.05.1993 року та з 12.05.1994 року по 15.07.1999 року суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом згідно відомостей трудової книжки серія НОМЕР_3 від 10.06.1978 року, виданої на ім`я позивача, вона з 08.06.1989 року по 05.09.1989 року працювала формувальником у Науковому-виробничому кооперативі «Універсал», а з 24.05.1990 року по 15.05.1993 року - комірницею з матеріальною відповідальністю на «АвтоВАЗ техобслуговування».

Водночас, як вбачається з оскаржуваного рішення пенсійного органу, період роботи з 08.06.1989 року по 05.09.1989 року позивачу не зарахований, оскільки звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства та відсутні накази та їх дати про прийняття та звільнення з роботи; а період роботи з 24.05.1990 року по 15.05.1993 року - через те, що звільнення з роботи засвідчено печаткою, яка не відповідає назві підприємству, яке вносило запис про роботу та відсутня довідка про зміну назви підприємства та через те, що оскільки дата звільнення з роботи, номер наказу та її дата не прийнятні для читання.

До 1993 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162 (далі - Інструкція №162).

Згідно п.1.1 Інструкції №162 що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.2 Інструкції №162 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

За п.1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Разом з тим суд наголошує на тому, що відповідно до вищезазначених приписів законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності у трудовій книжці, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про певні періоди роботи, на підтвердження таких періодів приймаються інші документи, що уточнюють спірні моменти.

Суд зауважує, що вищевказані записи (№16-17 та №20-21) у трудовій книжці відносно періоду роботи позивача з 08.06.1989 року по 05.09.1989 року та з 24.05.1990 року по 15.05.1993 року виконані акуратно, будь-яких виправлень не містять, з огляду на що судом не вбачається будь-яких порушень приписів Інструкцій №162 та №58.

У той же час, на думку суду, записи №20-21 за період роботи з 24.05.1990 року по 15.05.1993 року не є такими, що неприйнятні для читання та аналізу.

Крім того, за час розгляду справи відповідачем не було надано жодних обґрунтувань щодо підстав незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 12.05.1994 року по 15.07.1999 року на посаді продавчині на МП «Конка», хоча відповідні записи (№22-23) у трудовій книжці виконані також чітко та без виправлень (вказаний період безпідставно окремо не зазначений в оскаржуваному рішенні пенсійного органу як період, який не зарахований до страхового стажу).

З цього приводу суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вищевказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 року по справі №580/4012/19.

За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, на думку суду, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємств не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вищевказані обставини, на думку суду, свідчать про прояв відповідачем надмірного формалізму при розрахунку страхового стажу позивача, а тому вказані періоди безпідставно не було враховано до визначення такого стажу.

Щодо посилань пенсійного органу в рішенні на те, що періоди роботи позивача з 01.07.2000 року по 30.08.2000 року, з 05.03.2002 року по 15.10.2002 року, з 18.10.2002 року по 10.01.2003 року не зараховані до страхового стажу, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5.

У наявній в матеріалах справи формі ОК-5 дійсно відсутні відомості про сплату страхових внесків страхувальником у період з 01.07.2000 року по 30.08.2000 року, з 05.03.2002 року по 15.10.2002 року, з 18.10.2002 року по 10.01.2003 року включно.

З цього приводу суд зауважує, що згідно положень ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 7 ч. 16 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Таким чином, страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Крім того, за змістом вказаних норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (роботодавця), тобто відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

До таких висновків прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 17.07.2019 року у справі №144/669/17.

Враховуючи, що у даному випадку відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на підприємство (в якому позивач працювала у спірний період) як страхувальника, суд приходить до висновку, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії періоду роботи з 01.07.2000 року по 30.08.2000 року на посаді кухаря їдальні на ЗАТ ГП «Теплова мережа санаторій-профілакторій», з 05.03.2002 року по 15.10.2002 року на посаді диспетчера у приватного підприємця ОСОБА_2 , з 18.10.2002 року по 10.01.2003 року на посаді технічного працівника у Запорізькому благодійному фонді «Олімпієць», не є підставою для невключення вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Отже суд доходить висновку, що відповідачем також протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.07.2000 року по 30.08.2000 року, з 05.03.2002 року по 15.10.2002 року, з 18.10.2002 року по 10.01.2003 року.

Підсумовуючи вищезазначене суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не було доведено протягом часу розгляду справи обґрунтованості рішення від 26.03.2024 року №43 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/33325/24 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2024 року про призначення їй дострокової пенсії за віком, та зарахувати до її страхового стажу період перебування у відпустці по догляду за дітьми до 3-х років, а саме з 01.11.1984 року по 12.11.1984 року та з 12.02.1985 року по 15.05.1985 року, а також періоди роботи з 08.06.1989 по 05.09.1989 у Науково-виробничому кооперативі «Універсал»; з 24.05.1990 по 15.05.1993 на «АвтоВАЗ обслуговування»; з 12.05.1994 по 15.07.1999 на МП «Конка»; з 01.07.2000 року по 30.08.2000 року на ЗАТ ГП «Теплова мережа санаторій-профілакторій»; з 05.03.2002 року по 15.10.2002 року у Приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 18.10.2002 року по 10.01.2003 року у Запорізькому Благодійному Фонді «Олімпієць».

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі 968,96 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.03.2024 року №43.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2024 року про призначення їй пенсії за віком, та зарахувати до її страхового стажу період перебування у відпустці по догляду за дітьми до 3-х років, а саме з 01.11.1984 року по 12.11.1984 року та з 12.02.1985 року по 15.05.1985 року, а також періоди роботи з 08.06.1989 по 05.09.1989 у Науково-виробничому кооперативі «Універсал»; з 24.05.1990 по 15.05.1993 на «АвтоВАЗ обслуговування»; з 12.05.1994 по 15.07.1999 на МП «Конка»; з 01.07.2000 року по 30.08.2000 року на ЗАТ ГП «Теплова мережа санаторій-профілакторій»; з 05.03.2002 року по 15.10.2002 року у Приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 18.10.2002 року по 10.01.2003 року у Запорізькому Благодійному Фонді «Олімпієць».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький