Справа № 420/26168/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26168/24
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І

Дата і місце ухвалення 21.12.2023 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенко О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - Головного управління ДПС в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не знятті арешту з нерухомого майна, накладеного згідно з постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 57773264 від 26.11.2018 року, на невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер запису про обтяження: 30566068 (спеціальний розділ),

- зобов`язати начальника або іншу уповноважену особу Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений 05.03.2019 року згідно постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 57773264, виданий 26.11.2018, видавник: Перший Суворовський ВДВС м. Одеса у виконавчому провадженні №57773264 на нерухоме майно боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), Номер запису про обтяження: 30566068 (спеціальний розділ).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт вказував на те, що на виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі перебувало виконавче провадження ВП №57773264 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф1030-23У виданої Головним управлінням ДФС в Одеській області від 25.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 127788,23 грн. Апелянт зазначив, що 27.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка не передбачає зняття арешту з майна боржника.

З огляду на викладене апелянт вважає, що у державного виконавця були відсутні законні підстави для задоволення заяви позивачки щодо зняття арешту з майна.

У зв`язку з вище наведеним апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 року замінено відповідача по справі Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) () на його процесуального правонаступника - Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (). Також здійснено заміну третьої особи у справі Головного управління ДФС в Одеській області () на його процесуального правонаступника Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, на примусовому виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження ВП №57773264 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф1030-23У виданої 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 127 788,23 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 28.06.2024 року Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 05.03.2019 року проведено державну реєстрацію обтяження, номер запису про обтяження: 30566068 (спеціальний розділ), вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , орган державної влади, обтяжувач: Перший Суворовський ВДВС м. Одеса, на підставі постанови про арешт майна боржника серія та номер: 57773264, виданий 26.11.2018 року, видавник: Перший Суворовський ВДВС м. Одеса.

Також встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 27.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження

22.07.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з майна.

Листом від 07.08.2024 року Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив про відсутність у державного виконавця законних підстав для задоволення заяви про зняття арешту з майна та рекомендував звернутися до суду. Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилаючись на положення ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зазначив, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачені, а тому не має підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Суворовського районного суду м. Одеси зі скаргою про зобов`язання вчинити певні дії в порядку ст. 447 ЦПК України, за участю суб`єкта оскарження Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) та стягувача Головного управління ДФС в Одеській області.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.08.2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17.12.2024 року, відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено право на звернення до адміністративного суду.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо зняття арешту з нерухомого майна протиправною позивачка звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову, з огляду на наступне:

За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В свою чергу частиною 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (ч. 4 ст. 37 Закону).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону).

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так згідно частин 1-3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частинами 1 та 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, нормами чинного законодавства визначено мету застосування процедури арешту майна боржника - для забезпечення реального виконання виконавчого документу.

У статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки, за яких у разі повернення виконавчого документа стягувачу знімається арешт з майна. Такими підставами є повернення виконавчого документу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону.

Можливість зняття арешту пов`язується з поверненням виконавчого документу не в усіх випадках і це обґрунтоване тим, що повернення виконавчого документу стягувачу за положеннями ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не перешкоджає повторному зверненню до виконавця та пред`явленню виконавчого документу до виконання.

Однак можливість повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання обмежується строками, встановленими статтею 12 цього Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

При цьому частиною 5 цієї статті передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як встановлено у даній адміністративній справі виконавчий документ (вимоги про сплату недоїмки, винесену Головним управлінням ДФС в Одеській області 25.05.2018 року) про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості було повернуто стягувачу постановою від 27.03.2020 року.

Оскільки стягувачем за даним виконавчим документом є державний орган, такий виконавчий документ міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох місяців.

Однак доказів повторного звернення до державного виконавця та пред`явлення даного виконавчого документу до виконання відповідачем до суду не надано, як і не надано доказів існування інших відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 .

Таким чином строки пред`явлення виконавчого документу до виконання сплили.

Також судом встановлено, що виконавче провадження ВП 57773264 з виконання вимоги про сплату недоїмки, винесеної Головним управлінням ДФС в Одеській області 25.05.2018 року, було знижено відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином враховуючи той факт, що виконавчий лист був повернутий, що свідчить про завершення виконавчого провадження ВП №57773264 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф1030-23У виданої 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 127788,23 грн., матеріали цього виконавчого провадження знищені, строки повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання сплили, а також зважаючи на мету застосування арешту майна боржника, яка полягає у забезпеченні реального виконання рішення, яка в даному випадку досягнута бути не може, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що після надходження 22.07.2024 року заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна начальник Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (як правонаступник Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області) повинен був вирішити питання про зняття зазначеного арешту, однак цього не здійснив.

Наявність за перелічених вище обставин обтяження майна позивачки у вигляді арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження, яке завершене, з огляду на сплив строку повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.

У пунктах 70-71 рішення по справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, "Тошкуца та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

За встановлених у даній справі обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для зняття арешту, накладеного 05.03.2019 року згідно постанови про арешт майна боржника №57773264, виданої 26.11.2018 року Першим Суворовським ВДВС м. Одеса у виконавчому провадженні №57773264, на нерухоме майно ОСОБА_1 , та відповідно про наявність підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову шляхом, зокрема, зобов`язання начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений 05.03.2019 року згідно постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 57773264, виданий 26.11.2018 року, видавник: Перший Суворовський ВДВС м. Одеса у виконавчому провадженні №57773264 на нерухоме майно боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження: 30566068 (спеціальний розділ).

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук