Справа № 380/970/24
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 березня 2025 року

м. Київ

справа №380/970/24

адміністративне провадження № К/990/20342/24

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Загороднюка А.Г., Коваленко Н.В., Мельник-Томенко Ж.М., Олендера І.Я., Смоковича М.І., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 380/970/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючого судді Шинкар Т.І., суддів: Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У січні 2024 року ТОВ «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» звернулось до суду з позовом, у якому просило:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Львівській області з питань зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27.04.2023 №8713122/40731681 про відмову в реєстрації податкової накладної від 27.03.2023 № 1;

зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну від 27.03.2023 № 1 в Єдиному реєстрі податкових накладних, подану на реєстрацію Фермерським господарством «МИКОЛАЇВСЬКА НИВА», датою її фактичного подання на реєстрацію;

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Львівській області з питань зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27.04.2023 №8713122/40731681 про відмову в реєстрації податкової накладної від 13.04.2023 № 2;

зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну від 13.04.2023 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних, подану на реєстрацію Фермерським господарством «МИКОЛАЇВСЬКА НИВА», датою її фактичного подання на реєстрацію.

2. Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.02.2024 позовну заяву ТОВ «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» повернув позивачеві з підстав пропуску строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

3. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 про повернення позовної заяви, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4. 24.05.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024 та залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024.

5. Верховний Суд ухвалою від 17.06.2024 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

6. 18.06.2024 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення скаржника, в яких Головне управління ДПС у Львівській області наголошує на протиправності оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та стверджує про наявність підстав для її скасування.

7. 02.07.2024 від ТОВ «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач, вказуючи на необґрунтованість касаційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану відповідачем постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

8. Ухвалою Верховного Суду від 12.08.2024 закінчено підготовчі дії та призначено справу до касаційного розгляду в письмовому провадженні.

9. Ухвалою від 21.08.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів вирішив передати справу №380/970/24 на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оскільки дійшов висновку про наявність підстав для відступу від правової позиції, викладеної в судових рішеннях, постановлених у складі колегій суддів інших судових палат (зокрема, у справі №640/6003/22, у якій ухвалою від 02.07.2024 було закрито касаційне провадження за скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та у справі №380/4008/24, у якій ухвалою від 11.07.2024 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення позову та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду), у яких зазначено, що постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції (яка перешкоджає подальшому провадженню у справі) і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якою, до того ж, спір по суті не вирішувався, не може бути предметом касаційного оскарження, що є свідченням того, що в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду немає єдиного підходу до застосування статті 328 КАС України в контексті можливості касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

10. Ухвалою судді Верховного Суду від 05.12.2024 справу призначено до розгляду об`єднаною палатою в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» є правонаступником Фермерського господарства «МИКОЛАЇВСЬКА НИВА» в результаті реорганізації останнього шляхом приєднання до ТОВ «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис 03.05.2023, тому, на думку суду першої інстанції, саме з цієї дати починається перебіг строку звернення до суду із цим позовом, адже з моменту переходу всіх прав та обов`язків Фермерського господарства «МИКОЛАЇВСЬКА НИВА» до ТОВ «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» позивач повинен був дізнатися про порушення свого права рішеннями податкового органу про відмову у реєстрації податкових накладних.

Враховуючи, що з позовом до суду ТОВ «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» звернулось лише 15.01.2024, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду та про наявність підстав для повернення позовної заяви.

12. Восьмий апеляційний адміністративний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, виходив із того, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише 18.09.2023 (з моменту отримання від ТОВ «Волинь зерно-продукт» вимоги про реєстрацію податкових накладних), а тому початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом апеляційний суд пов`язував саме з вказаною датою.

ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. На обґрунтування касаційної скарги Головне управління ДПС у Львівській області зазначило, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статті 122 КАС України не врахував, що шестимісячний строк звернення до суду обчислюється з дня коли особа повинна була дізнатись про таке порушення. На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що днем коли позивач повинен був дізнатись про порушення свого права є 03.05.2023 (день внесення відповідного запису до Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реорганізацію Фермерського господарства «МИКОЛАЇВСЬКА НИВА»), у зв`язку з чим, на думку скаржника, апеляційний суд помилково скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції.

IV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Ключовим у цій справі є питання можливості касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15. З цього приводу Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду вважає необхідним вказати таке.

16. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, якою визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

17. Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

18. Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

19. Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1402-VIII Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

20. За правилами пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1402-VIII Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції в порядку, встановленому процесуальним законом.

21. Таким процесуальним законом для Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду є КАС України, який визначає його юрисдикцію та повноваження, встановлює порядок здійснення судочинства, у тому числі як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яким відповідно до статті 327 цього Кодексу, є Верховний Суд.

22. Згідно із частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

23. Отже, право на касаційне оскарження судових рішень закріплено у Конституції України (пункт 8 частини першої статті 129 Основного Закону), у Законі № 1402-VIII (частина перша статті 14), у КАС України (зокрема, у частині першій статті 13).

24. Вирішуючи питання щодо можливості оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції, якою було скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі (зокрема, ухвали про повернення позовної заяви) Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до практики країн Європейського Союзу (далі - ЄС), змістовного тлумачення положень статті 328 КАС України у співвідношенні з положеннями Конституції України та загальними засадами адміністративного судочинства.

25. Так, у країнах ЄС вважається цілком виправданою і є загальноприйнятою практикою застосування процесуальних фільтрів. В ЄС переважає підхід, згідно з яким, спір має бути вирішено в суді першої інстанції. Апеляційна інстанція виправляє допущені помилки, а касаційна розглядає лише фундаментальні питання.

26. Зокрема, відповідно до рекомендації Комітету міністрів Ради Європи від 07.02.1995 №R(95)5 (далі - рекомендація №R(95)5) державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, виключених із права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. За змістом пункту «с» статті 7 рекомендації №R(95)5 скарги до суду третьої інстанції мають подаватися передусім щодо тих справ, які заслуговують на такий розгляд. Наприклад, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, в яких питання права мають значення для широкого загалу.

27. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 05.04.2018 у справі «Zubac v. Croatia» визначено критерії застосування законодавчих обмежень щодо доступу до Верховного суду, а саме: передбачуваність обмеження; несприятливі наслідки помилок під час провадження, що призвело до відмови заявникові у доступі до вищого суду; можливість стверджувати, що такі обмеження здатні спричинити «надмірний формалізм».

28. У цій справі ЄСПЛ наголосив: «Коли національне законодавство дало суду змогу відфільтрувати справи, що надходять до нього, вищий суд, вирішуючи питання про надання доступу, не обмежений помилковою оцінкою цього порогу, наданою судами нижчої інстанції.»

Суд зауважив, що оскаржуване обмеження мало законну мету - дотримання встановленого законом раціонального порогу для подання скарг до Верховного Суду задля забезпечення того, щоб найвища інстанція з огляду на її роль розглядала лише питання, які мають фундаментальне значення.

29. Отже, практика ЄСПЛ свідчить про те, що будь-які обмеження у доступі до касаційного перегляду справи є сумісними з вимогами статті 6 Конвенції, якщо вони передбачені національним законодавством та не обмежують реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права не було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну (законну) мету.

30. Такі підходи знайшли своє відображення і в національній правовій системі, зокрема, Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» викладено в новій редакції статтю 129 Конституції України, якою визначаються основні засади судочинства.

31. На відміну від попередньої редакції, якою однією із засад судочинства визначалося «забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом», Конституція України в чинній редакції однією з основних засад судочинства визначає «забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення».

32. Необхідність та мета таких змін розкривається в Пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", у якій зазначено, що запропонована нова редакція положення щодо забезпечення права на апеляційний перегляд та касаційне оскарження мінімізує наявні у чинній редакції пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України ризики розширеного тлумачення на рівні закону винятків із цього правила, що у наслідку спричиняє до обмеження конституційного права особи на оскарження судового рішення.

При цьому, встановлення законом виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, дасть змогу побудувати ефективну судову систему, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення.

33. Надалі, з метою обмеження можливості оскарження в касаційному порядку окремих процедурних судових рішень законодавець прийняв Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

34. Так, у Пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" зазначено, що законопроектом запроваджуються розумні процесуальні фільтри, зокрема, для касаційного оскарження судових рішень.

35. Запроваджені Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» зміни основних засад судочинства знайшли своє відображення у статті 2 КАС України, пунктом 7 частини третьої якої передбачено, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом.

36. Таким чином, законодавцем послідовно унормовано засади адміністративного судочинства, які спрямовані на обмеження можливості касаційного оскарження окремих процедурних судових рішень як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції.

37. При цьому обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України та узгоджуються з правовими позиціями ЄСПЛ, викладеними, зокрема, у справах «Levages Prestations Services v. France» та «Brualla Gomez de la Torre v. Spain», в яких зауважено, що умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. З огляду на особливий статус суду касаційної інстанції процесуальні процедури в ньому можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після розгляду справи судом першої, а потім - апеляційної інстанції.

38. Такі підходи були втілені у статті 328 КАС України, якою регламентовано право на касаційне оскарження, яке доступне певному колу суб`єктів, визначеному частиною першою цієї статті, та щодо чітко окреслених судових рішень з процесуальних питань, які можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, які визначені в частинах другій і третій цієї норми процесуального закону.

39. Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

40. У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (частина друга статті 328 КАС України).

41. Відповідно до зазначених пунктів частини першої статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 3), відмови у відкритті провадження у справі (пункт 4), залишення позову (заяви) без розгляду (пункт 12), закриття провадження у справі (пункт 13), відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (пункт 17), заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження (пункт 20).

42. Водночас частиною третьою статті 328 КАС України обумовлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

43. Таким чином, частиною першою статті 328 КАС України передбачена можливість касаційного оскарження рішень судів першої інстанції, якими закінчено судовий розгляд (частина третя статті 241 КАС України), після апеляційного перегляду справи, а також постанов суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Разом з цим, таке оскарження можливе лише у випадку, якщо суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звертається з касаційною скаргою.

44. Натомість частина друга зазначеної норми процесуального закону встановлює виключний перелік процесуальних рішень суду першої інстанції, які після їх перегляду апеляційним судом, можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Частина третя зазначеної статті передбачає право на касаційне оскарження ухвал суду апеляційної інстанції, перелік яких також є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

45. Аналіз наведеного вище свідчить про те, що ухвали суду першої інстанції, які відповідно до частини другої статті 328 КАС України підлягають касаційному оскарженню, за своєю суттю є такими, що або мають певний вплив на права та обов`язки учасників процесу, який за своїм характером та природою може прирівнюватися до впливу, який має рішення суду, яким вирішено спір по суті (ухвали про: забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову), або перешкоджають реалізації учасникам процесу фундаментального права на доступ до суду, тобто перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема, ухвали про: повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі, залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі).

46. На думку об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, якщо відповідне втручання чи обмеження щодо прав і свобод учасника адміністративного процесу усунуте судом апеляційної інстанції, а ухвала суду першої інстанції, яка становила таке втручання, скасована, то і відсутній предмет касаційного перегляду.

47. Суд також звертає увагу на те, що за змістом частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

48. Отже, у разі ухвалення судом апеляційної інстанції постанови про скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі (зокрема, ухвали про: повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі, залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі) та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, усуваються перешкоди для подальшого провадження у справі, тому суд касаційної інстанції в силу положень КАС України не має повноважень для перегляду такої постанови апеляційного суду.

49. Враховуючи зазначене об`єднана палата Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатом перегляду ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі (зокрема, ухвал про: повернення заяви позивачеві (заявникові), відмови у відкритті провадження у справі, залишення позову (заяви) без розгляду, закриття провадження у справі), якою така ухвала була скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду не може бути предметом касаційного оскарження.

50. З огляду на вищенаведене об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у судових рішеннях (зокрема, у справі №640/6003/22, у якій ухвалою від 02.07.2024 було закрито касаційне провадження за скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та у справі №380/4008/24, у якій ухвалою від 11.07.2024 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення позову та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду), згідно з якою постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якою, до того ж, спір по суті не вирішувався, не може бути предметом касаційного оскарження, та погоджується з таким висновком, викладеним в зазначених судових рішеннях Верховного Суду.

51. За загальним правилом, відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

52. З огляду на викладене, враховуючи наведені вище норми КАС України, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржуване у цій справі судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку відповідно до Глави 2 розділу III КАС України, у зв`язку з чим касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись статтями 339, 345 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024 у справі №380/970/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП «ЛЬВІВСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.І. Рибачук

судді А.Г. Загороднюк

Н.В. Коваленко

Ж.М. Мельник-Томенко

І.Я. Олендер

М.І. Смокович

Р.Ф. Ханова