Справа № 480/1180/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 березня 2025 року

м. Київ

справа №480/1180/24

адміністративне провадження № К/990/4147/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Желєзного І. В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі №480/1180/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря № 135 від 05 лютого 2024 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області" в частині застосування до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) поліцейського взводу № 3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним і скасувати наказ Начальника ГУНП в Сумській області від 05 лютого 2024 року № 44 о/с "По особовому складу" в частині звільнення його зі служби в поліції;

- поновити його на посаді поліцейського взводу №3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 06 лютого 2024 року;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 744,58 грн за кожен день вимушеного прогулу з 06 лютого 2024 року по день ухвалення рішення;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 12 000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Сумській області про закриття апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року 480/1180/24 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області № 135 від 05 лютого 2024 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області" в частині застосування до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області від 05 лютого 2024 року № 44 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області з 06 лютого 2024 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 лютого 2024 року по 09 грудня 2024 року у розмірі 228586,06 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали. Виявлені недоліки скаржнику запропоновано усунути шляхом подання до суду касаційної інстанції: уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої, п`ятої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, документу про сплату судового збору.

04 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга до якої додано документ про сплату судового збору.

В уточненій касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про неправильне застосування судами частин другої, четвертої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію України», частини п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, розділ V особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану.

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Суд зауважує про те, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Разом із тим, уточнена касаційна скарга не містить належних аргументів щодо їхнього неправильного застосування норм права судом апеляційної інстанції та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм саме у цій справ.

В уточненій касаційній скарзі відповідач вказує на неправильне застосування частин другої, четвертої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію України» та статті 5 Дисциплінарного статуту.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що за змістом частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 02 лютого 2024 року начальником ГУНП в Сумській області видано наказ №221 дск, яким затверджено список поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області для проведення навчань для подальшого відрядження до Управління поліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі - наказ №221 дск), до складу яких увійшов і ОСОБА_1

05 лютого 2024 року в першій половині дня зазначений вище наказ був оголошений поліцейським, список яких цим наказом затверджений. Під час такого оголошення здійснювалась відео фіксація.

За висновками службового розслідування, після оголошення наказу №221 дск деякі поліцейські, серед яких і ОСОБА_1 , почали обговорювати та критикувати вказаний наказ, у зв`язку з чим, дисциплінарна комісія прийшла до висновку про наявність дисциплінарного проступку, що виразився у обговоренні, критиці та невиконанні п. 2 наказу №221 дск.

Згідно з наказом № 221 поліцейські БПОП, серед яких був ОСОБА_1 , були зобов`язані з 05 лютого 2024 року до особливого розпорядження пройти навчання для подальшого відрядження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що конкретного місця для початку навчання наказ №221 дск не містив, в той час як факт невиконання наказу №221 дск міг бути встановлений лише після закінчення строку для його виконання, а саме, до закінчення доби 05 лютого 2024 року. Натомість, відповідач ще до закінчення строку на виконання наказу (05 лютого 2024 року) зробив висновок про невиконання позивачем пункту 2 наказу №221 дск.

Суд виходив з того, що матеріали службового розслідування не містять доказів того, що позивач не з`явився на навчання протягом 05 лютого 2024 року.

Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про передчасність висновків дисциплінарної комісії про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку, який виразився у обговоренні, критиці та невиконанні п. 2 наказу №221 дск.

Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального та процесуального права, переоцінки доказів, а також неповного з`ясування обставин справи та ґрунтуються на його незгоді з висновками суду апеляційної інстанції щодо їхньої оцінки. Своєю чергою Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом досліджено зібрані у справі докази.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не досліджено належним чином наявний у справі доказ (відеозапис).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції після перегляду відеозапису дійшов висновку, що із вказаного відеозапису неможливо встановити, що саме позивач після оголошення змісту наказу №221 дск задає уточнюючі запитання та обговорює наказ.

В обґрунтування доводів скаржник фактично посилається на те, що судом надано неправильну правову оцінку доказам, що не є тотожним порушенню, на яке посилається скаржник як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З огляду на викладене, ураховуючи приписи пункту 1 частини першої статті 353 КАС України, Суд уважає такі обґрунтування недостатніми для відкриття касаційного провадження у даній справі.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник вказує, що підставою касаційного оскарження судових рішень є підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Твердження відповідача про те, що справа становить виняткове значення також не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги відповідача у цій справі в якусь особливу категорію спорів, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в цьому випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Суд враховує, що для кожної зі сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Скаржник не наводить обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак виняткового значення, а також не виділяє особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Суд зауважує, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належним чином обґрунтованих випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 19 лютого 2025 року про залишення касаційної скарги без руху в частині обгрунтвання підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

За наслідками не виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, відповідно до частини другої статті 332 КАС України передбачено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Виходячи з положень зазначеної вище норми та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України суддя повертає касаційну скаргу заявникові, якщо він не усунув недоліки скарги, яка залишена без руху.

Враховуючи, що у встановлений строк недоліки касаційної скарги не усунуто, касаційну скаргу слід повернути скаржнику.

Керуючись статтями 169, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі №480/1180/24 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

І. В. Желєзний