Справа № 400/14614/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/14614/23
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

15.02.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області від 09.10.2023 №ПШ018559 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позову зазначено, що у серпні 2023 представниками Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку, за результами якої в діях позивачки встановлено порушення вимог законодавства, що регулює питання безпеки на автомобільному транспорті, а саме перевищення вагових норм належного їй транспортного засобу. На підставі виявлених порушень відповідач прийняв постанову від 09.10.2023 №ПШ018559, якою до позивачки застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 гривень.

Оспорюючи постанову відповідача, позивачка зазначає, що у спірних правовідносинах вона не є автомобільним перевізником, тому застосування адміністративно-господарського штрафу відбулось неправомірно та необґрунтовано. Також, під час зважування транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано, що у спірному випадку перевезення здійснювалось сипучого вантажу, яким є рухомим під час маршруту транспортного засобу, йогом маса не є сталою, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. Зі змісту акту перевірки, довідки зважування неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використано під час проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортних засобів, який відсоток похибки ваг, а також чи проходило зважувальне обладнання періодичну повірку (метрологічну атестацію) та чи має сертифікати відповідності тощо.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 09.10.2023 р. №ПШ018559.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір у сумі 1073,6 гривень на користь ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та неправомірності оспорюваної постанови Державної служби України з безпеки на транспорті, адже відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах позивачка виступає автомобільним перевізником.

В апеляційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника. Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами. У даному випадку, позивачкою не надано жодних доказів того, що не вона, а будь-яка інша особа, є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення. Заперечуючи проти доводів та вимог апелянта, позивачка зазначає, що згідно наданої під час перевірки товарно-транспортної накладної чітко прослідковується особа, яка виступає перевізником на автомобільному транспорті. Таким чином, правильно встановлюючи дійсні обставини справи, суд першої інстанції цілком обґрунтовано визначив, що притягнення позивачки, як власницю транспортних засобів, до відповідальності відбулось безпідставно, адже нею не було допущено правопорушення на автомобільному транспорті. Крім того, відповідачем не виконано обов`язки контролюючого органу та не повідомлено позивачку про час і місце розгляду справи про порушення, чим позбавлено її можливості підтвердити правомірність власної поведінки.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 14.08.2023 року о 03:21 год. на автомобільній дорозі М-15 Одеса-Рені-Бухарест, 12 км + 125 м інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області проведено перевірку транспортного засобу марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_2 , за результатами якої складено акт №АР016734.

На перевірку службовим особам представлено: документ про реєстрацію транспортного засобу (власник ОСОБА_1 ); товарно-транспортну накладну від 10.08.2023 року №680016, в якій містяться відомості про автомобільного перевізника ТОВ «Нік Транс Груп», замовника ТОВ «Нік Транс Груп», вантажовідправника ТОВ «Агерантум Трейд»; посвідчення водія.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення автомобільним перевізником вимог абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виразилось у перевищенні встановлених вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу.

Примірник акту перевірки був вручений водієві та підписаний ним без зазначення зауважень і причин порушень.

Результати здійснення габаритно-вагового контролю зафіксовано у Довідці від 14.08.2023 №0062963 та акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.08.2023 №АВ002382.

Розглянувши акт №АР016734, Державною службою України з безпеки на транспорті винесено постанову у справі про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 09.10.2023 року №ПШ018559. Зазначеною постановою до ОСОБА_1 , внаслідок виявлених порушень у виді перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків при перевезенні вантажу, відповідно до абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн.

Не погоджуючись із накладенням стягнення, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність оспорюваної постанови, позивачка звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг (частина 1 статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Також, відповідно до статті 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно із частиною 1 статті 34 закону №2344-III автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.

Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону №2344-III при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код 8 платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій 3 України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження. Діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно із частиною 2 статті 49 Закону №2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Слід враховувати, що у пункті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.1997 року №363 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), передбачено, що вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пунктів 3.1-3.5 пункту 3 Правил №363 договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі, та вантажовідправниками або вантажоодержувачами. Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні наведений в додатку 1.

Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.

Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник.

Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.

У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

За текстом підпункту 10.1 пункту 10 Правил №363 перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

За підпунктом 10.10 пункту 10 Правил №363 за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).

Згідно із підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил перевезення вантажів основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Отже, аналіз наведених правових норм у сукупності, а також стала на момент вирішення справи судова практика Верховного Суду, свідчать про те, що автомобільним перевізником є особа, яка умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу.

Надання послуги з перевезення може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, однак така обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Як свідчать обставини цієї адміністративної справи, вказаний висновок не заперечується і будь-ким з учасників справи.

Отже, з`ясуванню підлягає особа правопорушника на основі документів, представлених під час перевірки та розгляду справи про правопорушення на автомобільному транспорті.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що представлена суду копія товарно-транспортної накладної від 10.08.2023 №680016 містить наступні відомості: автомобільний перевізник ТОВ «Нік Транс Груп», замовник ТОВ «Нік Транс Груп», вантажовідправник ТОВ «Агерантум Трейд», вантажодержувач ТОВ «Агерантум Трейд».

При цьому, товарно-транспортна накладна, представлена позивачкою у формі копії, не засвідчена замовником Товариством з обмеженою відповідальністю «Нік Транс Груп», яке згідно даних ТТН зафіксований і як автомобільний перевізник. У тому числі, позивачкою не зазначається та не підтверджується належність способу отримання цієї товарно-транспортної накладної, оформленої замовником ТОВ «Нік Транс Груп». У тому числі у виді звернень до Товариства про надання матеріалів, що стосуються сіпрного перевезення з метою підтвердження правової позиції в суді.

Також, не підтвердженою залишається й та обставина, що належні позивачці транспорті засоби, були дійсно та в установленому порядку, зокрема на комерційній основі, передані в користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Нік Транс Груп».

Слід також враховувати, що результати габаритно-вагового контролю транспортних засобів зафіксовані вимірювальною технікою, що пройшла відповідну повірку згідно Свідоцтва №ПМ01804523, чинне до 19 липня 2024 року.

Разом з цим, не відповідають дійсним обставинам справи доводи позивачки про не забезпечення Державною службою з безпеки на транспорті її прав на участь у справі про правопорушення. При цьому, звернення з цим адміністративним позовом не ґрунтувалось з приводу не дотримання процедури розгляду справ про правопорушення.

Відповідно до абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, оскільки під час накладення штрафу відповідач діяв у межах своїх повноважень, з дотриманням закону та обґрунтовано, колегія суддів не може погодитись із правильністю висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову і скасування постанови суб`єкта владних повноважень.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв