Справа № 620/585/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року Чернігів Справа № 620/585/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення позивача з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 11.10.2024;

- зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 30.01.2023 він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 11.10.2024 ним подано рапорт до командира В/Ч НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки є батьком трьох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. Водночас рапорт відповідачем по суті не розглянуто, рішення не прийнято. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів із даною позовною заявою.

20.01.2025 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем поданий відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки на час подання рапорту, позивача з 19.06.2024 знято зі всіх видів забезпечення, з 06.09.2024 військова служба призупинена у зв`язку із самовільним залишенням служби, про що позивачу надана письмова відповідь.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами відповідача, оскільки останні не підтверджені належними доказами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серій НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , наявними в матеріалах справи.

Згідно витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 №5 від 30.01.2023, молодшого сержанта ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.01.2023 №4-РС на посаду сержанта із матеріального забезпечення роти протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_5 , з 30.01.2023 зарахувати до списків особового складу на всі види забезпечення і вважати таким, що з 30.01.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

11.10.2024 позивач звернувся до командира В/Ч НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

До рапорту надав нотаріально засвідчені документи: копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 23.11.2007, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 24.07.2024, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 28.09.2009, копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 23.11.2007, копія договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 19.08.2024 (зареєстровано в реєстрі за №2165) укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 30.11.2015 № 9, витяг з реєстру територіальної громади Полтавської територіальної громади № 2024/008983608 від 29.07.2024, витяг з реєстру територіальної громади Полтавської територіальної громади № 2024/008983986 від 29.07.2024, витяг з реєстру територіальної громади Полтавської територіальної громади № 2023/005489204 від 20.07.2023, копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.07.2024 № 01-16-034-05/161, свідоцтва про шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 23.12.2022, адвокатський запит від 04.10.2024 № 012.Кузур.1-04.10/24-АЗ, лист Міністерства юстиції України від 10.10.2024 № 139567//20.3.1.

16.11.2024 відповідач направив позивачу лист № 11002/94, в якому повідомив, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2024 № 173 позивача знято зі всіх видів забезпечення (в тому числі призупинено виплату грошового забезпечення) з 19.06.2024, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 , станом на дату надання відповіді не повернувся до розташування підрозділу. У подальшому, в установленому законом порядку, за фактом самовільного залишення місця розташування підрозділу з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню вказаного порушення, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця проведено службове розслідування та по завершенню службового розслідування направлено повідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене військовослужбовцем (в порядку статті 214 КПК України) до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві. Відповідно до повідомлення Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві про початок досудового розслідування від 07.09.2024, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007104 від 07.09.2024 за частиною четвертою статті 408 КК України за повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2024 № 7205/94 щодо самовільного залишення військової частини. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2024 № 287 позивачу призупинено військову службу у Збройних Силах України з 06.09.2024.

Станом на день звернення до суду позивачу невідомо про прийняте відповідачем рішення по суті рапорту від 11.10.2024, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час спірних відносин та розгляду справи діє.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).

За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Між тим, частиною другою статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Аналогічні норми встановлені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Так пунктом 122, 144-1 Положення №1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

З аналізу наведених норм слідує, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них. При цьому Положення №1153/2008, зокрема розділ «Порядок призупинення та продовження військової служби» не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовцям, служба яким призупинена за пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Звільнення за нормами вказаного пункту Закону №2232-XII можливо лише також після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Як зазначає відповідач у листі від 16.11.2024, позивач вважається таким, що самовільно залишив місце розташування підрозділу, з 19.06.2024 позивача знято зі всіх видів забезпечення (наказ від 19.06.2024 № 173), а з 06.09.2024 військову службу позивача у Збройних Силах України призупинено ( наказ від 09.10.2024 № 287). Відносно позивача відкрито кримінальне провадження № 0007104 від 07.09.2024 за частиною четвертою статті 408 КК України.

Отже, відповідач, повідомляючи позивача в листі від 16.11.2024 про відсутність підстав для звільнення, виходив із наявності тих обставин, які унеможливлюють вирішення поставленого позивачем питання, самовільне залишення позивачем Військової частини НОМЕР_1 , як наслідок, призупинення військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з пунктом 225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим пункту 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з пунктом 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З системного аналізу вказаних норм права слід зробити висновок, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

При цьому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції №170).

Отже, законодавець чітко визначив, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років подавши рапорт та документи, які підтверджують підстави для такого звільнення.

Як вже встановив суд, позивач з 30.01.2023 прийнятий на посаду сержанта із матеріального забезпечення роти протитанкових керованих ракет у В/Ч НОМЕР_6 . 11.10.2024 подав рапорт до командира В/Ч НОМЕР_1 з відповідними документами про звільнення його зі служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідач на рапорт позивача надав відповідь листом від 16.11.2024 № 11002/94.

Разом з цим, жодного рішення командиром Військової частини НОМЕР_1 за наслідками розгляду рапорту позивача не прийнято.

Доводи відповідача, що позивачу з 06.09.2024 призупинено військову службу у зв`язку з самовільним залишенням служби та відсутністю на теперішній час, суд вважає безпідставними, оскільки ця обставина не знімає з командира військової частини обов`язку розглянути адресований йому рапорт військовослужбовця по суті та прийняти відповідне рішення з посиланням на акти законодавства із зазначенням обґрунтованої причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення військової частини НОМЕР_1 про задоволення рапорту позивача або його відмову, чи прийняття іншого рішення свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно-розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був прийняти згідно відповідних законодавчих приписів.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що лист відповідача від 16.11.2024 та його зміст носить інформаційний характер та не є рішенням (актом індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень в розумінні пункту 19 частини першої статі 4 КАС України.

У судовій правозастосовчій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність при розгляді рапорту позивача від 11.10.2024 про звільнення з військової служби, а порушене право позивача в даному випадку підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача розглянути цей рапорт та прийняти за ним рішення, з урахуванням висновків суду. Відповідно, в цій частині позов слід задовольнити.

Водночас суд вважає щодо відсутності підстав для спонукання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, оскільки прийняття такого рішення здійснюється у спосіб видання наказів по особову складу та по стройовій частині, потребує дотримання відповідної процедури і є виключною компетенцією командира відповідної військової частини. Командир військової частини має вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням документів, які підтверджують наявність відповідних підстав та умов для звільнення з військової служби станом на час розгляду рапорту.

Тому в цій частині слід відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 при розгляді рапорту ОСОБА_1 від 11.10.2024 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 11.10.2024 про звільнення з військової служби та прийняти за ним рішення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Повний текст рішення виготовлено 20 березня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко