Справа № 580/1458/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1458/24 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, який відмовився виключити з військового обліку позивача по тій причині, що позивач є іноземець, який ще 18 червня 1998 отримав паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 відділом внутрішніх справ Удороського району Республіки Комі російської федерації;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме: виключити позивача з військового обліку, як іноземця.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративну справу направити на іншого суду за встановленою підсудністю.

Апелянт зазначає, що перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, суд першої інстанції зобов`язаний був за територіальною реєстрацією проживання позивача направити цей адміністративний позов до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції не скористався положеннями ст. 52 КАС України та безпідставно не залучив належного відповідача у справі, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також апелянт наголошує, що оскільки є громадянином російської федерації, то він підлягає виключенню з військового обліку, адже на іноземців не розповсюджується дія ст. ст. 17, 65 Конституції України, ч. 10. ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві відповідач вказує, що ОСОБА_1 проживає у с. Мельники Золотоніського району та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому рішення про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних, як іноземця, повинен приймати саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 311 КАСУ справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є громадянином російської федерації, що підтверджується копією паспорта громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданого відділом внутрішніх справ Удорського району Республіки Комі Російської Федерації 18.06.1998 (а.с. 4).

У зазначеному паспорті позивача міститься відмітка про дозвіл на постійне проживання в Україні (а. с. 7).

Позивачу видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 06.10.2006 безстроково (а. с. 9).

Позивач перебуває на військовому обліку, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 від 26.06.1995 (а. с. 11-14).

Позивачу вручено повістку від 19.01.2024 № 207 згідно із ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» та відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.02.2022 № 13 про необхідність з`явитися 22.01.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із досудовою претензією від 06.02.2024, в якій просив виключити його з військового обліку (а.с. 15).

Відповідач листом від 16.02.2024 № 13/3272 повідомив ОСОБА_1 , що він перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.12.1996, на даний час перебуває у розшуку, тому працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу була вручена повістка 19.01.2024 для уточнення облікових даних. ОСОБА_1 необхідно з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де він перебуває на військовому обліку (а. с. 28).

Відповідно до листа Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 01.07.2024 № 3501.5.1-6159/35.3-24 громадянин російської федерації ОСОБА_1 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (у редакції 1994 року) у порядку обміну документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 06.10.2006. Відповідно до пп. 5 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 321, посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 , що не містить безконтактного електронного носія, підлягає обміну при досягненні вищевказаним іноземним громадянином 45-річного віку. ОСОБА_1 паспортом громадянина України не документований (а. с. 24).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення позивача з військового обліку як іноземця, останній за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та зазначив, що оскільки позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , то він повинен був звернутися саме в цей територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з відповідною заявою щодо зняття його з військового обліку й відповідне рішення щодо виключення позивача з військового обліку має прийняти ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, в ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні повноваження щодо прийняття рішення про виключення позивача з військового обліку. Однак, позивач до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відповідною заявою щодо виключення його з військового обліку не звертався. У зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень .

Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався та триває в Україні й дотепер.

Відповідно до статті 39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Згідно із ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:

1) призвані чи прийняті на військову службу;

2) проходять військову службу (навчання) у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

4) досягли граничного віку перебування в запасі;

5) припинили громадянство України;

6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;

7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.

Частина 6 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначає, що військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Як достовірно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином російської федерації. Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачу вручена повістка від 19.01.2024 № 207 про необхідність з`явитися 22.01.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із досудовою претензією від 06.02.2024 щодо виключення його з військового обліку.

Відповідач листом від 16.02.2024 № 13/3272 повідомив, що ОСОБА_1 необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для вирішення питання щодо виключення з військового обліку.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» якого, зокрема, військовозобов`язані повинні: перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (зокрема, повістках) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів (підпункт 1 пункту 1 Правил).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в с. Мельники Золотоніського району Черкаської області.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , то він повинен був звернутися саме в цей територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з відповідною заявою щодо зняття його з військового обліку й відповідне рішення щодо виключення позивача з військового обліку має прийняти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, в ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні повноваження щодо прийняття рішення про виключення позивача з військового обліку.

Однак, позивач до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відповідною заявою щодо виключення його з військового обліку суду не звертався.

При цьому, вручення ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу повістки не покладає на ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язку щодо розгляду його заяви про виключення з військового обліку.

Колегія суддів зауважує, що згідно з абзацом 12 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, позивачу для вирішення питання щодо виключення його з військового обліку необхідно звернутися з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому він перебуває на обліку.

З огляду на викладене, відповідач, надавши позивачу на його досудову претензію відповідь листом від 16.02.2024 № 13/3272, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, підстави задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме: до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, з тих підстав, що позивач територіально зареєстрований у с. Мельники Золотоніського району Черкаської області та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Положення параграфу 3 глави 2 розділу І КАС України визначають територіальну юрисдикцію (підсудність).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У свою чергу, приписи параграфу 2 глави 2 розділу І КАС України визначають предметну юрисдикцію та її розмежування між місцевими загальними судами як адміністративними судами та окружними адміністративними судами.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України справи юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до частини другої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам предметно підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Отже, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, розглядаються окружними адміністративними судами.

Колегією суддів встановлено, що предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправною бездіяльність відповідача, який відмовився виключити з військового обліку позивача по тій причині, що позивач є іноземець, який ще 18 червня 1998 отримав паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 відділом внутрішніх справ Удороського району Республіки Комі російської федерації та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: виключити позивача з військового обліку, як іноземця.

За таких обставин, вказаний спір предметно підсудний окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному суду - Золотоніському міськрайонному суду Черкаської області, як вважає позивач.

Враховуючи місцезнаходження ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), який позивачем визначений як відповідач у справі, то справа підлягає розгляду Черкаським окружним адміністративним судом.

Отже, підстави для направлення цієї справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю відсутні.

Щодо доводів позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі належного відповідача, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 , то колегія суддів такі доводи відхиляє, оскільки позивач позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 не заявляв. При цьому, суд першої інстанції ухвалою від 22.08.2024 залучив ІНФОРМАЦІЯ_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна