Справа № 260/10760/23
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 березня 2025 року

м. Київ

справа № 260/10760/23

адміністративне провадження № К/990/4071/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року (суддя Калинич Я. М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (головуючого судді Запотічного І. І., судді: Глушко І. В., Довга О. І.) у справі № 260/10760/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів та рішення,

УСТАНОВИВ:

1. У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач 2) та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 02 листопада 2023 року № 986 про звільнення з займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_2 - Заступником командира бригади з морально-психологічного забезпечення - Начальником відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , ВОС - 3410002; визнати протиправним та скасувати рішення тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 01 листопада 2023 року № 27704 - в частині рішення відносно ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1088/7/2/4038 від 10 листопада 2023 року; визнати протиправним та скасувати витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 348 від 12 грудня 2023 року.

2. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року закрито провадження в частині позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1088/7/2/4038 від 10 листопада 2023 року.

3. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ командувача Сухопутних військ Збройних cил України від 02 листопада 2023 року № 986 про звільнення з займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_2 - заступником командира бригади з морально - психологічного забезпечення - начальником відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , ВОС - 3410002. Визнано протиправним та скасовано рішення тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних cил України від 02 листопада 2023 року № 27704, в частині стосовно ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 348 від 12 грудня 2023 року.

4. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що призначення на нижчу посаду в умовах дії особливого періоду для доукомплектування Збройних сил України може здійснюватися без згоди військовослужбовця та відповідно до додатку 53 до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року № 1407/38743 (далі - Інструкція № 280) у зразку наказу про призначення (переміщення) на посади вказується лише про обов`язковість зазначення пункту Положення, без уточнення підпункту.

5. Саме військово-лікарській комісії (далі - ВЛК) належить визначати придатність за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та у зв`язку з цим визначати, які види служби й роботи протипоказані та які дозволені цій особі та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.

6. При вирішенні питання щодо можливості переміщення позивача для проходження служби в складі НОМЕР_4 окремої єгерської бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » повинен був врахувати встановлену згідно довідок ВЛК № 76 від 24 квітня 2019 року та № 1774/8530 від 09 грудня 2023 року обмежену придатність ОСОБА_1 до військової служби, у зв`язку з наявністю якої він, відповідно підпункту «г» пункту 20.3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, яке затверджено наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402), був придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах (ІНФОРМАЦІЯ_6), установах, організаціях, навчальних закладах.

7. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, військова частина НОМЕР_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, на обґрунтування якої зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не застосували пункт 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402 хоча ця норма підлягала застосуванню до спірних правовідносин, оскільки безпосередньо регулює спірні правовідносини. Передбачає, що довідка ВЛК є дійсною для пред`явлення протягом одного року з дня її видачі і зазначена норма підлягала застосуванню у цій справі, оскільки обидві довідки (довідка ВЛК № 76 від 24 квітня 2019 року та довідка ВЛК № 1774/8530 від 09 грудня 2023 року), на які суди спиралися при прийнятті рішень, були неналежними доказами, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

8. На думку скаржника, довідка ВЛК № 76 від 24 квітня 2019 року втратила свою юридичну силу 24 квітня 2020 року й не могла бути належною підставою для неприйняття відповідачами оскаржуваних рішень у 2023 році. А довідки ВЛК № 1774/8530 від 09 грудня 2023 року, на момент прийняття оскаржуваних наказів у листопаді 2023 року, не існувало, що виключає можливість її врахування при прийнятті спірних наказів.

9. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 260/10760/23, а справу направити на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

10. Верховний Суд ухвалою від 20 лютого 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 260/10760/23 на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

11. При цьому колегія суддів зазначає, що касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема на підставі пункту 4 у взаємозв`язку із пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до незастосування до спірних правовідносин пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402.

12. Приписами пунктів 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

13. На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій вимог пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402. Зазначає про те, що до спірних правовідносин вказаний пункт необхідно застосувати, оскільки цим пунктом передбачено, що постанова ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_6 про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. А тому, на його думку, свідоцтво про хворобу № 76 від 24 квітня 2019 року втратило чинність 24 квітня 2020 року, що не було враховано судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень у цій справі.

14. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

15. Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

16. На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

17. За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

18. Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

19. Згідно з частиною восьмою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

20. Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних силах України з липня 1996 року та відповідно з вересня 2021 року перебуває на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

21. Отже, відповідно до частини восьмої статті 1 Закону України № 2232-XII, позивач у справі має статус військовослужбовця, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин він перебував на військовій службі та обіймав посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 . Такий статус особи є юридично значущим, адже визначає коло правових норм, які підлягають застосуванню до виниклих спірних правовідносин та визначають особливості правового регулювання служби таких осіб.

22. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що скаржник просить суд сформувати правовий висновок щодо порядку застосування пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402. Зазначена норма права регулює порядок проходження медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час, а також у період мобілізації та особливого періоду. У зв`язку з цим важливим є встановлення правового статусу особи, до якої така норма застосовується.

23. З цього приводу колегія суддів зазначає, що в цій конкретній справі предметом спору є правовідносини, в яких бере участь саме військовослужбовець, а не військовозобов`язаний. Таким чином, пункт 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402, який передбачає особливості медичного огляду саме військовозобов`язаних осіб, не може бути застосованим до позивача з огляду на відмінності у правовому статусі. Отже, колегія суддів вважає неможливим формування правового висновку щодо застосування цієї правової норми, адже вона виходить за межі предмета регулювання спірних правовідносин.

24. Аналіз інших аргументів, висунутих скаржником у касаційній скарзі, свідчить про їхню спрямованість на переоцінку фактичних доказів у справі. Фактично, скаржник висловлює незгоду з правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій, що не є підставою для касаційного перегляду рішень у порядку адміністративного судочинства.

25. Колегія суддів додатково підкреслює, що предметом касаційного провадження, згідно із законодавством України, є виключно питання правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права. Верховний Суд як суд касаційної інстанції позбавлений повноважень повторно встановлювати фактичні обставини справи чи переоцінювати докази, оскільки ці процесуальні дії належать виключно до компетенції судів нижчих інстанцій.

26. Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що вимога військової частини НОМЕР_1 щодо формування правового висновку з приводу застосування пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402 є юридично необґрунтованою та такою, що не відповідає предмету спірних правовідносин. З огляду на це, колегія зазначає, що норма права, застосування якої просить визначити скаржник, регулює порядок проходження медичних оглядів саме військовозобов`язаних осіб, а не військовослужбовців, яким є позивач. Таким чином, застосування зазначеної норми до правовідносин, що є предметом даного спору, є неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству, яке чітко розмежовує правовий статус військовослужбовців та військовозобов`язаних. Внаслідок цього вимоги скаржника не мають під собою достатнього нормативного підґрунтя і не відповідають завданням касаційного перегляду судових рішень, визначених КАС України.

27. Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відкриття касаційного провадження за скаргою військової частини НОМЕР_1 було здійснене помилково та без наявності належних правових підстав. Це обумовлює необхідність припинення такого провадження як такого, що не відповідає законодавчим умовам і критеріям касаційного оскарження, передбаченим КАС України.

28. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 761/10509/17 сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

29. Правова позиція стосовно можливості закриття касаційного провадження у справі, відкритого помилково, висловлена в ухвалах Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 640/1266/19, від 21 листопада 2019 року у справі № 640/2306/19, від 21 січня 2020 року у справі № 629/1261/15-а, від 17 січня 2022 року у справі № 460/3101/18, від 23 січня 2023 року у справі № 540/5393/21, 13 лютого 2025 року у справі № 380/10067/24, а також в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 817/1768/18 (провадження № 11-809апп19).

Керуючись статтями 328, 333, 339, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 260/10760/23.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді: М. В. Білак

В. Е. Мацедонська