Справа № 380/20800/24
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 рокусправа № 380/20800/24
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У. В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005; ), в якій просить:

- скасувати рішення за №43 від 23.07.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 21.01.1982 по 22.06.1982; з 02.04.1984 по 16.01.1985; з 09.05.1989 по 18.07.1987; з 27.05.1996 по 05.05.1997; з 22.09.1991 по 26.02.1993, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 29.09.1979, призначити пенсію з дати звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку, позивач 16.07.2024 звернувся до пенсійного органу зі заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №43 від 23.07.2024 йому було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 21 рік, при наявному 17 років 11 місяців 20 днів.

Позивач повідомляє, що має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком, водночас відповідачем, на його думку, безпідставно не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно з записами у його трудовій книжці. Вважає, що працівники не несуть відповідальності за ведення власних трудових книжок, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 14.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування поданих заперечень вказує, що частиною 2 ст. 26 Закону №1058 визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року, в разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року від 21 до 31 років. Зазначає, що страховий стаж Позивача становить 17 років 11 місяців 20 днів. За доданими документами до страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 29.09.1979 року: 21.01.1982 - 22.06.1982 - відсутня назва організації; 02.04.1984 - 16.01.1985 - запис при звільненні не завірений печаткою організації; 09.05.1989 - 18.07.1989 - запис про відрядження не завірений печаткою та підписом відповідальної особи, довідка від 23.06.1989 №28-49 про підтвердження даного періоду не містить підстав; 27.05.1996 - 05.05.1997 - печатка не чітка, не читається, це є порушенням порядку ведення трудових книжок працівників; 22.09.1991 - 26.02.1993 - робота в колгоспі, відсутня інформація про норму та відпрацьовані трудодні.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 63-річного віку, 16.07.2024 звернувся до пенсійного органу зі заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява від 16.07.2024 відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №43 від 23.07.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 21 рік. Вказана відмова обґрунтована тим, що страховий стаж заявника становить 17 років 11 місяців 20 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.09.1979:

- з 21.01.1982 по 22.06.1982, оскільки відсутня назва організації;

- з 02.04.1984 по 16.01.1985, оскільки запис при звільненні не завірений печаткою організації;

- з 09.05.1989 по 18.07.1989, оскільки запис про відрядження не завірений печаткою та підписом відповідальної особи, довідка від 23.06.1989 №28-49 про підтвердження даного періоду не містить підстав;

- з 27.05.1996 по 05.05.1997, оскільки печатка не чітка, не читається;

- з 22.09.1991 по 26.02.1993, оскільки про роботу в колгоспі відсутня інформація про норму та відпрацьовані трудодні.

Позивача повідомлено, що все це є порушенням порядку ведення трудових книжок працівників.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо зарахування вищезгаданих періодів роботи до страхового стажу та призначення пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Згідно з ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 від 29.09.1979 та встановлено, що у ній, серед іншого, в межах спірного періоду містяться записи:

- №5 та №6, згідно з якими позивач з 21.01.1982 по 22.06.1982 працював електромонтером по третьому розряду в цеху №4 на Дрогобицькому заводі автомобільних кранів Виробничого об`єднання «Автокран». При цьому, містяться відповідні записи про номери та дати наказів щодо прийняття і звільнення з роботи, завірені печаткою підприємства із назвою організації та підписом уповноваженої особи. За встановлених обставин суд критично оцінює аргументи відповідача про те, що за вказаний період відсутня назва організації.

- №10 та №11, згідно з якими позивач з 02.04.1984 по 16.01.1985 працював арматурщиком 4 розряду у Дрогобицькому комбінаті промислових підприємств Виробничого об`єднання «Львівзалізобетон». При цьому, містяться відповідні записи про номери та дати наказів щодо прийняття і звільнення з роботи, завірені печаткою підприємства із назвою організації та підписом уповноваженої особи. За встановлених обставин суд критично оцінює аргументи відповідача про те, що за вказаний період запис при звільненні не завірений печаткою організації.

Окрім цього, згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 29.09.1979, останній у період з 18.01.1985 по 09.05.1989 перебував у закордонному відрядженні в Монгольській народній республіці в якості арматурщика 5 розряду, а з 10.05.1989 по 18.07.1989 у відпустці терміном 60 робочих днів.

Суд звертає увагу, що згідно з спірним рішенням, позивачу зараховано період перебування у відрядженні з 18.01.1985 по 09.05.1989 в Монгольській народній республіці, водночас не зараховано період перебування у відпустці з 10.05.1989 по 18.07.1989, однак суд зауважує, що такі записи здійсненні в межах одного підприємства, при цьому, містяться відповідні відомості про номери та дати наказів, завірені однією печаткою підприємства, що приводить до висновку про неузгодженість дій відповідача. Більше того, у запис про відпустку вносилися виправлення в частині днів, вказане виправлення також завірене печаткою підприємства та підписом відповідальної особи. З 20.07.1989 позивач повернувся з відряження та продовжив працювати на заводі залізобетонних виробів, що також підтверджується відповідними записами його трудової книжки та такий період вже також зарахований відповідачем.

Також у трудовій книжці позивача міститься записи №23 та №24, згідно з якими у період з 27.05.1996 по 05.05.1997 останній працював арматурщиком 4 розряду. При цьому, містяться відповідні записи про номери та дати наказів щодо прийняття і звільнення з роботи, завірені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.

Разом з тим, щодо аргументів відповідача, які стосуються недоліків трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 29.09.1979, зокрема про те, що за період з 10.05.1989 по 18.07.1989 запис про відрядження не завірений печаткою та підписом відповідальної особи, довідка від 23.06.1989 №28-49 про підтвердження даного періоду не містить підстав, а за період з 27.05.1996 по 05.05.1997 не чітка печатка підприємства, необхідно зазначити, що на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252) (далі Інструкція №162), пунктом п.1.1 якої встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Окрім цього, у спірний період також була прийнята та діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція), пунктом 1.1 якої встановлено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що всі записи в трудові книжці здійснюються роботодавцем у повній послідовності у разі зміни відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення в межах відповідного підприємства.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, а також від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказано правова позиція також підтримана Верховним Судом в постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Так, судом не встановлено, а відповідачем не доведено недостовірності записів про роботу позивача у періоди з 21.01.1982 по 22.06.1982, з 02.04.1984 по 16.01.1985, з 09.05.1989 по 18.07.1989, з 27.05.1996 по 05.05.1997 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.09.1979 в цілому, а тому її потрібно розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Отже, самі лише сумніви уповноважених осіб відповідача в достовірності записів про роботу позивача не можуть бути підставою неврахування відповідного періоду роботи позивача для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

З огляду на наведене, періоди роботи позивача з 21.01.1982 по 22.06.1982, з 02.04.1984 по 16.01.1985, з 09.05.1989 по 18.07.1989, з 27.05.1996 по 05.05.1997 згідно з його трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 29.09.1979 належить зарахувати до його страхового стажу.

З урахуванням встановленого, суд доходить висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні вищевказаного стажу роботи позивача є протиправними, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №43 від 23.07.2024 підлягає скасуванню.

Також у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 29.09.1979 наявні записи №17 та №18 про роботу з 22.09.1991 по 26.02.1993 в колгоспі імені Літвінова.

Відповідачем не зараховано вказаний вище період роботи, оскільки відсутня інформація про норму та відпрацьовані трудодні в колгоспі.

Оцінюючи такі твердження відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно з пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №120/2366/21-а, а також від 09.08.2022 у справі № 380/1772/21.

При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, необхідно враховувати, чи виконував член колгоспу встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, якщо такий не виконувався ним без поважних причин, до стажу роботи враховується лише час роботи за фактичною тривалістю, що прямо передбачено частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII.

Суд звертає увагу, що позивачем не долучено до матеріалів справи трудової книжки колгоспника, оформленої згідно з Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, відсутні в матеріалах справи також докази надання такої книжки відповідачу.

При цьому, надана позивачем копія трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.09.1979 не містить інформації про трудову участь ОСОБА_1 у громадському господарстві, встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Положеннями пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Водночас, матеріали справи не містять доказів надання позивачем додаткових документів, які б містили інформацію про норму та відпрацьовані ним трудодні в колгоспі.

Наведене вище унеможливлює встановлення виконання позивачем, як членом колгоспу, встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а також час його роботи за фактичною тривалістю, якщо такий мінімум не виконувався ним без поважних причин, що суперечить частині першій статті 56 Закону № 1788-XII.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд погоджується з аргументами відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 22.09.1991 по 26.02.1993 в колгоспі імені Літвінова згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.09.1979, а тому у задоволенні позову в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Водночас, суд зауважує, що позивач не позбавлений права надати до пенсійного органу додаткові документи на підтвердження його трудової участь у громадському господарстві та зарахувати відповідний стаж.

Що ж стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Верховний Суд у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Крім того, відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 16.07.2024 заяви позивача про призначення пенсії, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про можливість призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що попередньо вирішував таке питання та чиє рішення скасовується.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав позивача на пенсійне забезпечення, з врахуванням встановлених судом обставин справи, серед яких не зарахування органом ПФУ певних періодів роботи позивача до страхового стажу, буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 16.07.2024 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до його страхового стажу періоди роботи з 21.01.1982 по 22.06.1982, з 02.04.1984 по 16.01.1985, з 09.05.1989 по 18.07.1989, з 27.05.1996 по 05.05.1997 згідно з його трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 29.09.1979.

При цьому, враховуючи також той факт, що спірне рішення скасовується судом та суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, і на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде саме зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву з врахуванням наведених обставин, тому позовні вимоги в частині призначення позивачу пенсії задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Щодо судового збору, то оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ст.139 КАС України, такий розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №43 від 23.07.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 16.07.2024 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до його страхового стажу періоди роботи з 21.01.1982 по 22.06.1982, з 02.04.1984 по 16.01.1985, з 09.05.1989 по 18.07.1989, з 27.05.1996 по 05.05.1997 згідно з його трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 29.09.1979.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна