Справа № 320/29136/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року №320/29136/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів головуючого-судді Леонтовича А.М., суддів: Лисенко В.І., Терлецької О.О.,

при секретарі судового засідання Лебезі П.В.,

за участю представників:

позивача: Бондар О.В.,

відповідача - Найда Т.І., Чех О.В.,

третьої особи - Кокодинського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України, третя особа - Акціонерне товариство "Банк Авангард" про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог.

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ, Національний банк) третя особа - Акціонерне товариство "Банк Авангард" (далі - Банк), в якому просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення Національного Банку України від 22.01.2024 № 24/63-рк Про визнання ділової репутації власника істотної участі в Акціонерному товаристві Банк Авангард ОСОБА_1 небездоганною та застосування до нього заходу впливу у вигляді тимчасової, до усунення порушень, заборони використання права голосу.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на думку позивача рішення Національного Банку України від 22.01.2024 № 24/63-рк Про визнання ділової репутації власника істотної участі в Акціонерному товаристві Банк Авангард ОСОБА_1 небездоганною та застосування до нього заходу впливу у вигляді тимчасової, до усунення порушень, заборони використання права голосу протиправним та таким, що прийнято відповідачем з порушенням норм матеріального права.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки спірне рішення прийняте ним у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

III. Процесуальні дії у справі.

14.06.2024 позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №320/29136/24 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Леонтовичу А.М.

03.07.2024 ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі було відкрито загальне позовне провадження, розпочата підготовка справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 01 серпня 2024 року о 15 год. 00 хв.

12.08.2024 від представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача надійшли письмові пояснення.

16.08.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву..

06.09.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

19.09.2024 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

09.10.2024 адміністративну справу №320/29136/24 знято з розгляду у зв`язку із перебуванням члена колегії суддів у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 06.11.24 о 13:00.

21.10.2024 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення.

06.11.2024 в судове засідання з`явились сторони, судом роз`яснено права та обов`язки сторін судового процесу. Вислухавши аргументи та доводи сторін суд вирішив перейти до розгляду справи по суті. В зв`язку з повітряною тривогою судом оголошено перерву до 20.11.2024 до 12.30.

20.11.2024 від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, також надійшли письмові пояснення представника позивача.

20.11.2024 адміністративну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням члена колегії суддів на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 25.12.2024 о 14:00.

25.12.2024 адміністративну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням члена колегії у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 15.01.2025 о 15:00.

15.01.2025 суд на місці ухвалив, відкласти розгляд справи до 12.03.2025 року о 15:00, повідомити сторін про дату, час, та місце розгляду справи.

12.03.2025 о 15:00 у відкрите судове засідання прибули сторони. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Акціонерне товариство Банк Авангард" є юридичною особою, створеною та зареєстрованою за законодавством України, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

Вестал Холдінгз ЛТД (Westal Holdings LTD), юридична особа за законодавством Республіки Кіпр, є єдиним безпосереднім акціонером та власником 100% акцій Банку.

Позивач, ОСОБА_2 , Вестал Холдінгз ЛТД (Westal Holdings LTD), АйСіЮ Холдінгз Лімітед (ICU Holdings Lsmsted), Філтеса Холдінгз ЛТД (Filtesa Holdings LTD) та Нареміус Холдінгз ЛТД (Naremius Holdings LTD) є власниками істотної участі в Банку.

Так, позивач є акціонером Нарееміус Холдінгз ЛТД (частка 100%), якому належить частка в статутному капіталі АйСіЮ Холдінгз Лімітед (50%), якому, в свою чергу, належить 100% в статутному капіталі Вестал Холдінгз ЛТД, що володіє 100% акцій Банку Авангард.

Рішенням акціонера Банку від 18.03.2021 позивача переобрано членом Наглядової ради Банку Авангард.

Рішенням Наглядової ради Банку, оформленим протоколом від 18.03.2021 №8, позивача обрано Головою Наглядової ради Банку.

У зв`язку із обранням позивача Головою Наглядової ради Банку Авангард, між ним та Банком було укладено Договір з Головою Наглядової ради від 18.03.2021 (далі - Договір).

31.10.2022 між позивачем та Банком укладено Додатковий договір до Договору щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди за виконання обов`язків Голови Наглядової ради.

27.12.2022 між позивачем та Банком укладено Додатковий договір до Договору щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди за виконання обов`язків Голови Наглядової ради.

Відповідно до наказу Національного банку України від 08.03.2023 № 214-но про організацію проведення позапланової інспекційної перевірки АТ Банк Авангард, відповідач провів інспекційну перевірку Банку за період його діяльності з 24.02.2022 по 07.03.2023, за результатами якої складено Звіт про інспекційну перевірку Акціонерного товариства Банк Авангард від 09.05.2023 № В/28-0011/54067/БТ (далі - Звіт).

Зміст розділу 4 Звіту свідчить, що за результатами інспекційної перевірки Банку, мали місце такі основні порушення/недоліки:

Наглядовою радою Банку не виконується функція її виключної компетенції щодо визначення політики винагороди в банку відповідно до вимог, встановлених НБУ, а також здійснення контролю за її реалізацією, що є порушенням вимоги пункту 24 частини сьомої статті 39 Закону України Про банки і банківську діяльність.

Керівники Банку не запобігли виникненню конфлікту інтересів у банку та не сприяли його врегулюванню, а також не утримувалися від вчинення дій та/або прийняття рішень, якщо це може призвести до виникнення конфлікту інтересів та/або перешкоджати належному виконанню такими особами своїх посадових обов`язків в інтересах Банку Авангард, що є порушенням вимоги частини двадцять першої статті 42 Закону України Про банки і банківську діяльність.

Наглядовою радою Банку не визначений порядок оцінки та контролю радою за реалізацією політики винагороди, що є порушенням вимоги пункту 23 розділу II Положення № 153.

Виплата змінної винагороди голові та члену наглядової ради Банку здійснювалася на підставі рішень єдиного акціонера Банку, які не містили безпосередньої інформації стосовно змін до умов договорів та розміру винагороди, додатки до рішень відсутні, чим не враховано вимог Закону України Про акціонерні товариства.

Надані Банком документи щодо виплати змінної винагороди голові та члену Наглядової ради Банку (зокрема рішення акціонера банку, додаткові договори щодо змінної винагороди) не містять підтвердження щодо дотримання критеріїв/умов та їх якісної оцінки при визначенні розміру винагороди, викладених у внутрішніх положеннях Банку та/або Положенні № 153.

Одночасно, відповідач надав рекомендації щодо усунення обставин, які кваліфіковані ним як порушення/недоліки та вказав, що кожна із рекомендацій виконана (розділ 4 Звіту).

В додатку 1 до Звіту відповідач також навів повний перелік порушень/недоліків, переважна більшість яких на дату складання Звіту усунена та вжито заходів щодо їх недопущення в подальшій діяльності Банку, про що також зазначено відповідачем у вказаному додатку.

Листом від 16.05.2023 № 28-0011/34219/БТ НБУ повідомив Голову Наглядової ради та Голову Правління Банку, що за результатами позапланової інспекційної перевірки Банку встановлено порушення банком вимог статей 39, 42 Закону України Про банки і банківську діяльність (далі - Закон про банки) та окремих вимог нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до згаданого листа, адекватно вчиненим порушенням та рівню загрози, відповідно до вимог статті 73 Закону про банки та Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346, Національним банком України прийняті рішення щодо застосування/незастосування до Банку заходів впливу у вигляді:

- письмового застереження (рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури від 15.05.2023 №24/914-рк/БТ (далі - Письмове застереження);

- про незастосування заходів впливу до Банку за порушення статей 39 (щодо виконання радою функції контролю за реалізацією політики винагороди), 42 (не вжиття позивачем та ОСОБА_2 заходів, спрямованих на запобігання виникненню конфліктів інтересів у Банку та сприяння їх врегулюванню) Закону про банки, за окремі порушення вимог Положення № 153 (зауваження до внутрішніх документів Банку), Положення № 64 (щодо конфлікту інтересів при здійсненні валідації моделей оцінки ризиків та наявний конфлікт інтересів, що полягає в суперечності між особистими інтересами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як отримувачів змінної винагороди, та їх професійними (службовими) обов`язками, як голови та члена Наглядової ради Банку відповідно), Положення № 97 (зауваження до продажу проблемного активу без рішення правління Банку), встановлені за результатами позапланової інспекційної перевірки, проведеної за період діяльності Банку з 24.02.2022 до 07.03.2023 (включно). Рішення прийняте враховуючи надані Банком пояснення та вжиті ним заходи для усунення або для недопущення в подальшій діяльності зазначених у цьому рішенні порушень банком вимог Закону про банки, Положення № 153, Положення № 64 та Положення № 97.

Згідно з Письмовим застереженням відповідач:

- Зобов`язав Банк вжити заходів щодо недопущення в подальшій діяльності порушень вимог підпунктів 1 та 4 пункту 40 глави 8 розділу І Положення № 64.

- Звернув увагу на те, що Банк зобов`язаний подати Національному банку України протягом п`яти робочих днів із дати отримання Письмового застереження відповідь/план заходів із зазначенням строку (не більше ніж два місяці), протягом якого Банк зобов`язується вжити заходів щодо недопущення в подальшій діяльності вищезазначених порушень.

- Попередив, що у разі допущення у подальшій діяльності порушень, аналогічних виявленим, Національним банком України буде розглянуто питання щодо застосування до Банку інших заходів впливу, передбачених статтею 73 Закону України Про банки і банківську діяльність.

Окрім Письмового застереження, відповідач 01.05.2023 прийняв також рішення (Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури від № 20/806-рк Про невідповідність ОСОБА_1 , голови наглядової ради Акціонерного товариства Банк Авангард, кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності), яким визнав невідповідність Голови Наглядової ради Банку Авангард ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності, установленим законодавством України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку (далі - Рішення про невідповідність). В основу Рішення про невідповідність фактично були покладені ті ж самі нібито порушення/недоліки, які визначені в розділі 4 та додатку 1 до Звіту.

Листом від 28.07.2023 № ЕП-208 Банк, маючи намір призначити нового члена Наглядової ради банку, звернувся до НБУ із клопотанням про попереднє погодження ОСОБА_3 на посаду члена Наглядової ради Банку до його обрання/призначення на зазначену посаду та надав ряд необхідних документів. У вказаному листі немає жодної згадки ані про вимогу НБУ замінити позивача на посаді Голови Наглядової ради Банку, ані про те, що попереднє погодження ОСОБА_3 на посаду члена Наглядової ради Банку здійснюється у зв`язку із отриманням певної вимоги від відповідача.

Листом від 28.09.2023 № ЕП-248 Банк надав відповідачу пояснення щодо дотримання принципу безперервності діяльності банку та повідомив, що не розділяє позицію НБУ щодо невиконання Банком Рішення про невідповідність. При цьому відомостей про отримання Банком належним чином оформленої письмової вимоги НБУ про припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради банку та припинення повноважень останнього саме на підставі такої вимоги даний лист не містить.

Повноваження позивача як члена Наглядової ради Банку було припинено на підставі рішення акціонера Банку від 23.11.2023.

Листом від 24.11.2023 № ЕП-301 Банк надіслав НБУ повідомлення про ухвалення акціонером банку рішень щодо припинення повноважень/обрання членів Наглядової ради Банку . Як і попередні листи, даний лист також не містить відомостей про припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради Банку на виконання вимоги НБУ.

Рішення про невідповідність містило вимогу відповідача до Банку про заміну протягом трьох місяців з дня прийняття цього рішення Голови Наглядової ради Банку Авангард ОСОБА_1 , тобто до 01.08.2023.

Рішенням акціонера Банку від 23.11.2023 припинено повноваження позивача як члена Наглядової ради Банку.

Листом від 16.01.2024 № 27-0007/3673 відповідач повідомив позивача про те, що до позивача, як власника істотної участі в Банку, застосовується ознака небездоганної ділової репутації та щодо заходів впливу, які можуть бути застосовані до власника істотної участі в банку, який має ознаку небездоганної ділової репутації, відповідно до чинного законодавства України. Також вказаним листом відповідач запропонував позивачу надати пояснення щодо описаної в листі ситуації в стислі строки (два робочі дні) та запросив на засідання комітету на 22.01.2024, тобто, менш ніж за тиждень. Також зазначеним листом відповідач запропонував позивачу надати пояснення.

Позивач 18.01.2024 надав відповідачу пояснення, в яких наведено причини недоцільності подачі клопотання про незастосування ознаки небездоганної репутації та доводи щодо передчасності та неадекватності застосування до позивача заходу впливу, які відповідач не врахував.

З огляду на припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради Банку, відповідач прийняв оскаржуване рішення, яким вирішив:

1. Визнати ділову репутацію позивача небездоганною з огляду на застосування до нього ознаки небездоганної ділової репутації, передбаченої підпунктом 1 пункту 64 глави 6 розділу II Положення про ліцензування банків, затвердженого постановою Правління Національного банку від 22.12.2018 № 149, з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення № 149).

2. Застосувати захід впливу у вигляді тимчасової, до усунення порушення, заборони використання власнику істотної участі в Банку Авангард ОСОБА_1 (громадянину України, місце проживання: АДРЕСА_1 ) права голосу за 61 000 (шістдесят однією тисячею) штук простих іменних акцій AT Банк Авангард, що становлять 50% статутного капіталу Банку, через володіння ним 100% статутного капіталу Нареміус Холдінгз ЛТД, якому належить 50% статутного капіталу АйСіЮ Холдінгз Лімітед, якому належить 100% в статутному капіталі Вестал Холдінгз ЛТД, що володіє 100% акцій Банку.

3. Установити строк для усунення порушення позивачем банківського законодавства - 6 (шість) місяців з дати цього рішення, у спосіб, не заборонений чинним законодавством.

Позивач вважаючи рішення Національного Банку України від 22.01.2024 № 24/63-рк Про визнання ділової репутації власника істотної участі в Акціонерному товаристві Банк Авангард ОСОБА_1 небездоганною та застосування до нього заходу впливу у вигляді тимчасової, до усунення порушень, заборони використання права голосу протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

V. Норми права

Згідно вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національний банк здійснює постійний контроль за відповідністю власників істотної участі в банку вимогам щодо ділової репутації, встановленим Законом України Про банки і банківську діяльність від 7 грудня 2000 року № 2121-III (далі Закон № 2121) та Положенням про ліцензування банків, затвердженим постановою Правління Національного банку від 22.12.2018 № 149 (далі - Положення № 149).

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Закону України Про банки і банківську діяльність власники істотної участі у банку повинні мати бездоганну ділову репутацію, вимоги щодо якої встановлюються Національним банком України.

Стаття 19 Закону України Про банки і банківську діяльність встановлює, зокрема, що особи, які мають істотну участь у банку, зобов`язані протягом усього часу, упродовж якого вони володіють істотною участю у банку, відповідати вимогам Закону України Про банки і банківську діяльність, інших законів України та нормативно-правових актів Національного банку, в тому числі щодо їх бездоганної ділової репутації.

Відповідно до пункту 365 глави 44 розділу VI Положення № 149 Національний банк постійно здійснює моніторинг відповідності керівників банку вимогам, установленим законодавством України для відповідної посади.

Національний банк за результатами розгляду наявних інформації та документів, з урахуванням результатів співбесіди та/або тестування (якщо такі було проведено) має право прийняти рішення про невідповідність керівника /кваліфікаційним вимогам (рішення приймає Комітет) (пункт 370 глави 44 розділу VI Положення № 149).

Згідно з пунктом 371 глави 44 розділу VI Положення № 149 Національний банк має право письмово вимагати від банку заміни керівника банку в разі прийняття Національним банком рішення про його невідповідність установленим законодавством України вимогам та/або якщо відповідна особа не забезпечує належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до порушення банком вимог законодавства України, виявлених під час здійснення банківського нагляду.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 67 Закону України Про банки і банківську діяльність при здійсненні банківського нагляду Національний банк України має право вимагати від банків та їх керівників, відповідальних осіб банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.73 Закону № 2121 Національний банк України у разі розгляду питань щодо застосування заходів впливу запрошує у визначеному ним порядку для надання пояснень/заперечень уповноважену особу (уповноважених осіб) банку або іншу особу, яка стала об`єктом перевірки Національного банку України та щодо якої має бути прийнято таке рішення.

Пунктом 371 глави 44 розділу VI Положення № 149 передбачено процедуру пред`явлення Національним банком України вимоги щодо заміни керівника банку у разі прийняття рішення про його невідповідність установленим законодавством України вимогам.

Пунктами 4.4, 4.5 глави 4 розділу І Положення № 346, урегульовано порядок пред`явлення Національним банком України письмової вимоги у рамках контролю за усуненням банком порушень та в разі встановлення за результатами банківського нагляду або аудиторської перевірки фактів неналежного виконання членом наглядової ради своїх обов`язків.

Відповідно до статті 14 Закону України Про банки і банківську діяльність власники істотної участі у банку повинні мати бездоганну ділову репутацію. Вимоги щодо ділової репутації власників істотної участі в банку встановлюються Національним банком.

Національний банк здійснює постійний контроль за відповідністю гасників істотної участі в банку вимогам щодо ділової репутації, як передбачено пунктом 304 глави 37 розділу V Положення № 149.

Згідно з підпунктом 1 пункту 64 глави 6 розділу II Положення № 149 однією з ознак небездоганної ділової репутації фізичної особи, пов`язаних із професійною діяльністю, є припинення повноважень (звільнення) особи на вимогу державного органу протягом останніх трьох років (крім припинення повноважень / звільнення / не вступу на посаду особи у зв`язку з прийняттям Національним банком рішення про відмову в погодженні її на посаду керівника, головного бухгалтера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера фінансової установи).

Національний банк визначає спосіб та строк усунення порушення. Аналогічна норма передбачена пунктом 8.3 глави 8 розділу II Положення № 346.

Відповідно до частини другої статті 73 Закону України Про банки і банківську діяльність прийняття рішення щодо застосування конкретного заходу впливу із переліку заходів впливу, визначених частиною першою статті 73 Закону України Про банки і банківську діяльність, є виключною компетенцією Національного банку, визначеною законом.

Відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення № 346 заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір 1 адекватних заходів впливу має здійснюватися з урахуванням, зокрема: характеру допущених порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; можливих репутаційних ризиків для банку.

При цьому, ураховуючи характер та зміст заходів впливу, передбачених частиною першою статті 73 Закону України Про банки і банківську діяльність, а також вимоги Положення № 346, Національний банк застосовує до власників істотної участі в банках лише заходи впливу, передбачені пунктами 7-9 частини першої статті 73 Закону України Про банки і банківську діяльність, тобто: накладення штрафів; тимчасова заборона права голосу; вимога до власника істотної участі у банку про відчуження акцій (паїв) банку.

Підпунктом б пункту 8.1 глави 8 розділу II Положення № 346 передбачено, що однією з підстав для застосування Національним банком заходу впливу у вигляді тимчасової заборони права голосу є виявлення невідповідності ділової репутації власника істотної участі в банку вимогам Закону України Про банки і банківську діяльність або нормативно-правових актів Національного банку.

Пунктом 77 глави 10 розділу II Положення № 149 передбачено, що фізична особа, щодо якої є ознака небездоганної ділової репутації, визначена, зокрема, в пункті 64 глави 6 розділу II Положення № 149, має право подати до Національного банку клопотання про незастосування до неї виявленої ознаки.

Згідно з пунктом 80 глави 10 розділу II Положення № 149 Національний банк під час оцінки ділової репутації фізичної особи, щодо якої виявлено ознаку небездоганної ділової репутації, визначену, зокрема, в пункті 64 глави 6 розділу ІІ Положення № 149, має право прийняти одне з таких рішень (рішення приймає Комітет):

1) про визнання ділової репутації особи небездоганною (якщо особою не надано пояснення та/або документи, визначені в пункті 77 глави 10 розділу II 'Положення №149, або якщо клопотання, за професійним судженням Національного банку, є необгрунтованим);

2) про незастосування до особи ознаки небездоганної ділової репутації (якщо надане особою клопотання, за професійним судженням Національного банку, є обґрунтованим).

VI. Оцінка суду

НБУ здійснює постійний контроль за відповідністю власників істотної участі в банку вимогам щодо ділової репутації, встановленим Законом 2121 та Положенням № 149.

Згідно частин другої та третьої статті 14 Закону № 2121 власники істотної участі у банку повинні мати бездоганну ділову репутацію, вимоги щодо якої встановлюються НБУ.

Стаття 19 Закону № 2121 встановлює, зокрема, що особи, які мають істотну участь у банку, зобов`язані протягом усього часу, упродовж якого вони володіють істотною участю у банку, відповідати вимогам Закону України Про банки і банківську діяльність, інших законів України та нормативно-правових актів НБУ, в тому числі щодо їх бездоганної ділової репутації.

Згідно пункту 365 глави 44 розділу VI Положення № 149 НБУ постійно здійснює моніторинг відповідності керівників банку вимогам, установленим законодавством України для відповідної посади.

НБУ за результатами розгляду наявних інформації та документів, з урахуванням результатів співбесіди та/або тестування (якщо такі було проведено) має право прийняти рішення про невідповідність керівника /кваліфікаційним вимогам (рішення приймає Комітет) (пункт 370 глави 44 розділу VI Положення № 149).

Відповідно до пункту 371 глави 44 розділу VI Положення № 149 НБУ має право письмово вимагати від банку заміни керівника банку в разі прийняття Національним банком рішення про його невідповідність установленим законодавством України вимогам та/або якщо відповідна особа не забезпечує належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до порушення банком вимог законодавства України, виявлених під час здійснення банківського нагляду.

Згідно частини п`ятнадцятої статті 67 Закону № 2121 при здійсненні банківського нагляду НБУ має право вимагати від банків та їх керівників, відповідальних осіб банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.73 Закону № 2121 НБУ у разі розгляду питань щодо застосування заходів впливу запрошує у визначеному ним порядку для надання пояснень/заперечень уповноважену особу (уповноважених осіб) банку або іншу особу, яка стала об`єктом перевірки Національного банку України та щодо якої має бути прийнято таке рішення.

Пунктом 371 глави 44 розділу VI Положення № 149 передбачено процедуру пред`явлення Національним банком України вимоги щодо заміни керівника банку у разі прийняття рішення про його невідповідність установленим законодавством України вимогам.

Пунктами 4.4, 4.5 глави 4 розділу І Положення № 346, визначений порядок пред`явлення Національним банком України письмової вимоги у рамках контролю за усуненням банком порушень та в разі встановлення за результатами банківського нагляду або аудиторської перевірки фактів неналежного виконання членом наглядової ради своїх обов`язків.

У відповідності до положень статті 14 Закону № 2121 власники істотної участі у банку повинні мати бездоганну ділову репутацію. Вимоги щодо ділової репутації власників істотної участі в банку встановлюються НБУ.

Пунктом 304 глави 37 розділу V Положення № 149 передбачено, що НБУ здійснює постійний контроль за відповідністю гасників істотної участі в банку вимогам щодо ділової репутації, як передбачено пунктом 304 глави 37 розділу V Положення № 149.

Відповідно до підпункту 1 пункту 64 глави 6 розділу II Положення № 149 однією з ознак небездоганної ділової репутації фізичної особи, пов`язаних із професійною діяльністю, є припинення повноважень (звільнення) особи на вимогу державного органу протягом останніх трьох років (крім припинення повноважень / звільнення / не вступу на посаду особи у зв`язку з прийняттям НБУ рішення про відмову в погодженні її на посаду керівника, головного бухгалтера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера фінансової установи).

НБУ визначає спосіб та строк усунення порушення. Аналогічна норма передбачена пунктом 8.3 глави 8 розділу II Положення № 346.

Згідно частини другої статті 73 Закону № 2121 прийняття рішення щодо застосування конкретного заходу впливу із переліку заходів впливу, визначених частиною першою статті 73 Закону № 2121, є виключною компетенцією НБУ, визначеною законом.

Відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення № 346 заходи впливу, що застосовуються НБУ до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір 1 адекватних заходів впливу має здійснюватися з урахуванням, зокрема: характеру допущених порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; можливих репутаційних ризиків для банку.

При цьому, ураховуючи характер та зміст заходів впливу, передбачених частиною першою статті 73 Закону № 2121, а також вимоги Положення № 346, НБУ застосовує до власників істотної участі в банках лише заходи впливу, передбачені пунктами 7-9 частини першої статті 73 Закону № 2121, тобто: накладення штрафів; тимчасова заборона права голосу; вимога до власника істотної участі у банку про відчуження акцій (паїв) банку.

Підпунктом б пункту 8.1 глави 8 розділу II Положення № 346 передбачено, що однією з підстав для застосування НБУ заходу впливу у вигляді тимчасової заборони права голосу є виявлення невідповідності ділової репутації власника істотної участі в банку вимогам Закону № 2121 або нормативно-правових актів НБУ.

Пунктом 77 глави 10 розділу II Положення № 149 передбачено, що фізична особа, щодо якої є ознака небездоганної ділової репутації, визначена, зокрема, в пункті 64 глави 6 розділу II Положення № 149, має право подати до НБУ клопотання про незастосування до неї виявленої ознаки.

За змістом пункту 80 глави 10 розділу II Положення № 149 НБУ під час оцінки ділової репутації фізичної особи, щодо якої виявлено ознаку небездоганної ділової репутації, визначену, зокрема, в пункті 64 глави 6 розділу ІІ Положення № 149, має право прийняти одне з таких рішень (рішення приймає Комітет):

1) про визнання ділової репутації особи небездоганною (якщо особою не надано пояснення та/або документи, визначені в пункті 77 глави 10 розділу II Положення №149, або якщо клопотання, за професійним судженням НБУ, є необгрунтованим);

2) про незастосування до особи ознаки небездоганної ділової репутації (якщо надане особою клопотання, за професійним судженням НБУ, є обґрунтованим).

На виконання положень частини 4 статті 73 Закону № 2121 позивачем були надані відповідачу письмові пояснення щодо застосування заходів впливу стосовно об`єкта перевірки Національним банком України, які під час вирішення питання про визнання ділової репутації небездоганною та застосування заходів впливу щодо позивача - особи, яка стала об`єктом перевірки Національним банком України.

Згідно з п.80 глави 10 розділу II Положення № 149 НБУ під час оцінки ділової репутації фізичної чи юридичної особи, щодо якої виявлено ознаку небездоганної ділової репутації, визначену в підпункті 9 пункту 62, пунктах 63-65 глави 6 або пунктах 67-70 глави 7 розділу II цього Положення, має право прийняти одне з таких рішень (рішення приймає Комітет з нагляду):

про визнання ділової репутації особи небездоганною (якщо особою не надано пояснення та/або документи, визначені в пунктах 77 та/або 78 глави 10 розділу II цього Положення, або якщо клопотання, за професійним судженням Національного банку, є необгрунтованим);

про незастосування до особи ознаки небездоганної ділової репутації (якщо надане особою клопотання, за професійним судженням Національного банку, є обгрунтованим).

Зміст наведеної норми свідчить, що НБУ має право прийняти рішення про визнання репутації небездоганною лише в двох випадках:

якщо особою не надано пояснення та/або документи, визначені в пунктах 77 та/або 78 глави 10 розділу II Положення;

або якщо клопотання, за професійним судженням Національного банку, є необгрунтованим.

Наведеною нормою визначено повноваження відповідача щодо визнання ділової репутації небездоганною та встановлені випадки, коли таке рішення може бути прийнято відповідачем.

Враховуючи, що Банк, позивач та інші власники істотної участі надали відповідачу обґрунтовані пояснення щодо недоцільності подачі клопотання про незастосування ознаки небездоганної репутації та передчасності і неадекватності заходу впливу, вказаного в оскаржуваному рішенні, то з огляду на приписи п.80 глави 10 розділу II Положення № 149, відповідач не мав правових підстав без пояснення в оскаржуваному рішенні результатів розгляду відповідних пояснень для визнання ділової репутації позивача небездоганною та, як наслідок, застосування заходів впливу у вигляді позбавлення позивача права голосу.

З огляду на зазначене суд бере до уваги та погоджується із доводами позивача, що відповідач не навів мотивів відхилення пояснень позивача щодо незастосування заходів впливу та безпідставно прийняв рішення про визнання репутації позивача небездоганною.

Згідно з ч.8 ст.73 Закону № 2121 у разі застосування тимчасової заборони права голосу НБУ визначає спосіб та строк усунення порушення. Необхідність визначення відповідачем способу усунення порушення при застосуванні заходу впливу у вигляді тимчасової заборони права голосу передбачена і абз. 3 п. 8.3 розділу II Положення № 346.

Зазначені норми в імперативному порядку визначають та містять пряму вказівку, що у випадку застосування тимчасової заборони права голосу, відповідач повинен чітко визначити спосіб усунення порушення. Інших варіантів поведінки державного органу вказана норма не містить.

Поряд з цим, в п. 3 оскаржуваного рішення НБУ вказав, що порушення має бути усунуте у спосіб, не заборонений чинним законодавством, тобто відповідач встановив, що позивач міг самостійно визначити спосіб усунення порушення (в разі його наявності) та суб`єктивно оцінити чи не заборонений чинним законодавством обраний ним спосіб усунення порушення.

Поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, уразі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії.

Приписи ч.8 ст.73 Закону № 2121 визначають єдиний варіант поведінки відповідача, а саме - визначення способу усунення порушення, та не передбачають альтернативної поведінки як-то: покладення на особу щодо якої застосовано заходи впливу обов`язку самостійно визначити спосіб усунення порушення (в разі його наявності) та суб`єктивно оцінити відповідність самостійно обраного способу усунення порушення на відповідність вимогам чинного законодавства.

Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами владних повноважень, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних справ або питань, настанов для їх розв`язання що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

Водночас, оскаржуване рішення не містить чіткого способу усунення порушення, яке на думку відповідача мало місце, що свідчить про невідповідність такого рішення вимогам закону, а саме ч.8 ст.73 Закону № 2121.

У схожій ситуації, коли державний орган не визначив спосіб усунення порушення, Верховний Суд, за результатами розгляду справи № 640/467/19 у постанові від 5 березня 2020 року, серед іншого, зазначив: ....Крім цього, зазначивши у висновку про необхідність усунути порушення законодавства в сфері публічних закупівель, відповідач не конкретизував, яких саме заходів має вжити позивач, не визначив способу усунення виявлених під час моніторингу порушень, що свідчить про його нечіткість та невизначеність.

Можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанта поведінки), яких слід вжити уповноваженій особі замовника для усунення порушень.

Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, яких саме заходів слід ужити для усунення виявлених порушень, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства.

Зазначене є порушенням вимог закону в частині змісту висновку, як акта індивідуальної дії....

Конституційний Суд України у Рішенні від 21 липня 2021 року № 4-р(ІІ)/2021 зазначив, що доступність учасникам суспільних відносин акта права для ознайомлення не гарантує доступності його змісту, якщо припис такого акта викладений неякісно, зокрема нечітко або суперечливо (абзац перший підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини, неодноразово зазначав, що акти права мають бути доступні для осіб, яких вони стосуються, та сформульовані достатньо чітко для того, щоб надати цим особам можливість передбачати тією мірою, що є допустимою за конкретних обставин, наслідки, які може спричинити конкретна дія [рішення у справі Вєренцов проти України /Vyerentsov v. Ukraine від 11 квітня 2013 року (заява № 20372/11), § 52].

В порушення імперативної вимоги ч.8 ст.73 Закону № 2121 відповідач не визначив спосіб усунення порушення (за його наявності), що свідчить про нечіткість оскаржуваного рішення та про порушенням вимог наведеної норми, що відповідно є підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним.

Положеннями ч. І ст.73 Закону № 2121 встановлено, що у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського, валютного законодавства, законодавства, що регулює діяльність на платіжному ринку, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, законодавства з питань захисту критичної інфраструктури, кіберзахисту та інформаційної безпеки, законодавства про віртуальні активи, нормативно-правових актів Національного банку України, вимог Національного банку України, встановлених відповідно до статей 66 і 67 цього Закону, здійснення ризикової діяльності, що становить загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку Національний банк України має право застосувати заходи впливу адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози.

Надання відповідачу відповідних повноважень - це лише передумова подальшої реалізації його управлінських функцій, результатом реалізації чого є прийняття рішення, яке має бути законним, а також має бути чітким, обґрунтованим та зрозумілим для особи, стосовної якої таке рішення прийняте. При цьому, зміст та форма такого акту має відповідати законодавчим вимогам. Згідно з ч. 3 ст. 73 Закону № 2121 рішення НБУ про застосування заходу впливу обов`язково має містити: відомості про встановлені обставини (факти); кількісні, якісні оцінки та висновки Національного банку України, включаючи висновки про наявність ознак провадження банком ризикової діяльності, що становить загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, та обґрунтування адекватності застосування відповідного заходу впливу, що ґрунтуються на встановлених обставинах (фактах); відомості про результати розгляду пояснень/заперечень банку або іншої особи, яка стала об`єктом перевірки Національного банку України та щодо якої прийнято таке рішення (у разі наявності).

Разом із тим, у порушення наведеної норми, оскаржуване рішення не містить: - кількісних, якісних оцінок та висновків Національного банку України; обґрунтування адекватності застосування відповідного заходу впливу, що ґрунтуються на встановлених обставинах (фактах).

Так, Верховний Суд неодноразово вказував, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення державним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Невиконання державним органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обгрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. Вказана правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 260/2595/21, від 27 квітня 2023 року у справі № 460/8040/20 від 27 січня 2022 року у справі № 380/2365/21, від 18 червня 2019 року у справі № 0740/804/18 від 04.12.2018 року по справі № 821/1173/17, від 09.07.2019 року у справі №140/2093/18.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2019 по справі № 815/2985/18 наявні висновки, які є сталою судовою практикою щодо вимог до актів індивідуальної дії. Так, в наведеній постанові зазначено, що: ... Суд вважає за доцільне наголосити, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень не дає змоги встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм належну правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого рішення. Суд дійшов висновку, що Державна фіскальна служба України прийняла невмотивоване рішення, оскільки його зміст не дає чіткого розуміння обставин, за яких було прийняте негативне для платника податків рішення...

Невідповідність змісту оскаржуваного рішення вимогам ч. 3 ст. 73 Закону № 2121 позбавляє позивача можливості зрозуміти з яких підстав та критеріїв оцінки відповідач прийняв рішення та застосував один із найсуворіших заходів впливу, а також можливості навести додаткові аргументи щодо його неправомірності.

Згідно ч. І ст. 73 Закону № 2121 за виявлені порушення НБУ має право застосувати заходи впливу адекватно вчиненому порушенню або рівню загрози.

Відповідно до пункту 3.3. глави 1 Положення № 346 вибір адекватних заходів впливу має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; можливих репутаційних ризиків для банку; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо порушення банками вимог, установлених Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, результатів перевірки банків Фондом гарантування (не враховується під час вибору заходів впливу за порушення законодавства у сфері фінансового моніторингу, валютного та/або санкційного законодавства).

В оскаржуваному рішенні відповідач лише констатував, що вважає застосований захід впливу у вигляді заборони права голосу адекватним, натомість не навів обґрунтування щодо необхідності його застосовування та адекватності обраного заходу, як це вимагає ч. 3 ст. 73 Закону №2121.

Судом встановлено, що основною та визначальною підставою прийняття Оскаржуваного рішення стало те, що відповідач виявив порушення, які полягали в тому, що позивачу та іншому члену Наглядової ради Банку ОСОБА_2 була виплачена змінна винагорода за наявності, на думку відповідача, конфлікту інтересів. Цей конфлікт інтересів, на думку відповідача, полягає в суперечності між особистими інтересами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як отримувачів змінної винагороди, та їх професійними (службовими) обов`язками, як голови та члена Наглядової ради Банку відповідно, щодо контролю за реалізацією політики винагороди в банку.

Вважаючи зазначені обставини порушенням законодавства, відповідач 15.05.2023 застосував до Банку санкцію адміністративного характеру, а саме захід впливу у вигляді Письмового застереження, яке вважав адекватним заходом впливу, і застосоване фактично за незабезпечення підрозділом контролю за дотриманням норм (комплаєнс) функції з організації контролю за дотриманням банком норм законодавства, внутрішньобанківських документів та функції з управління ризиками, пов`язаними з конфліктом інтересів, що можуть виникати на всіх рівнях організаційної структури банку, прозорості реалізації процесів банку.

При цьому, НБУ зважаючи на рівень загрози та адекватність заходу впливу вирішив не застосовувати до Банку заходів впливу, зокрема за порушення статей 39 (щодо виконання радою функції контролю за реалізацією політики винагороди) та 42 (не вжиття позивачем та ОСОБА_2 заходів, спрямованих на запобігання виникненню конфліктів інтересів у Банку та сприяння їх врегулюванню) Закону № 2121 та за окремі порушення вимог Положення № 64 (в тому числі щодо наявного (на думку НБУ) конфлікту інтересів, що полягає в суперечності між особистими інтересами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як отримувачів змінної винагороди, та їх професійними (службовими) обов`язками, як голови та члена Наглядової ради Банку відповідно).

Крім того, оскільки позивач заперечував, що зазначені обставини є порушенням законодавства, відповідач безпідставно та штучно застосував до позивача санкцію адміністративного характеру у вигляді визнання невідповідності Голови Наглядової ради Банку ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності та висунув до Банку вимогу про заміну Голови Наглядової ради ОСОБА_1 .

В подальшому, вважаючи, що повноваження позивача припинені на вказану вимогу відповідача, відповідач застосував до позивача чергову санкцію адміністративного характеру у вигляді визнання його репутації небездоганною та вжив захід впливу у вигляді тимчасової заборони позивачу права голосу.

Судом встановлено, що в основі вказаних вище ряду адміністративних санкцій лежить лише один факт зазначений відповідачем конфлікт інтересів, що на думку відповідача завадив позивачу здійснювати контрольну функцію за реалізацією політики винагороди в банку.

При цьому, не має жодного пояснення, чому, реагуючи на цю подію в травні 2023 року відповідач обрав найлегший захід впливу - письмове застереження, а вже в січні 2024 року застосував один з найсуворіших заходів - обмеження права голосу.

В травні 2023 року відповідач зазначав в письмовому застереженні: Враховуючи характер допущених Банком порушень вимог Положення № 64, відсутність їх безпосереднього негативного впливу на фінансовий стан Банку, а також те, що для вжиття заходів щодо недопущення таких порушень у подальшій діяльності достатньо двох місяців, застосування до Банку заходу впливу у вигляді письмового застереження є адекватним вчиненим Банком порушенням. зазначеним у цьому письмовому застереженні.

При цьому, у подальшому, ті ж самі обставини, що за твердженням відповідача безпосереднього негативного впливу на фінансовий стан Банку не мали, фактично стали підставою для застосування відповідачем і всіх інших санкцій - в тому числі прийняття в січні 2024 року оскаржуваного рішення. Натомість за період з травня 2023 року по січень 2024 року фінансовий стан Банку не погіршився, ризики, пов`язані з діяльністю банку, не збільшились, а відповідач належним чином це не досліджував та не аналізував.

З аналізу наведеного колегія суддів вбачає порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення положень пункту 3.3. глави 1 Положення № 346 в частині вибору адекватних заходів впливу, які мають здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; можливих репутаційних ризиків для банку; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо порушення банками вимог, установлених Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, результатів перевірки банків Фондом гарантування, оскільки відповідачем за тих самих обставин застосовані протилежні - найбільш тяжкі заходи реагування.

Щодо підстав задоволення вимог про визнання протиправним та скасування рішення НБУ від 22.01.2024 № 24/63-рк Про визнання ділової репутації власника істотної участі в Акціонерному товаристві Банк Авангард ОСОБА_1 небездоганною та застосування до нього заходу впливу у вигляді тимчасової, до усунення порушень, заборони використання права голосу колегія суддів вважає за доцільне зазначити таке.

У відповідності з пунктом 371 глави 44 розділу VI Положення № 149 відповідач має право письмово вимагати від банку заміни керівника в разі прийняття НБУ рішення про його невідповідність установленим законодавством України вимогам та/або якщо відповідна особа не забезпечує належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до порушення банком вимог законодавства України, виявлених під час здійснення банківського нагляду.

Згідно підпункту 23 і пункту 2 глави 1 розділу І Положення № 149 керівник фінансової установи - керівник банку, одноосібний виконавчий орган або члени колегіального виконавчого органу, члени ради (наглядової ради) чи іншого органу, відповідального за здійснення нагляду, утворення та компетенція якого передбачена статутом фінансової установи, яка не є банком.

Відповідно до ч. І ст.42 Закону № 2121 керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер банку.

01.05.2023 відповідач прийняв Рішення про невідповідність, яким висунув до Банку вимогу про заміну протягом трьох місяців з дня прийняття цього рішення Голови Наглядової ради Банку Стеценка К.В.

Відповідно до підпункту 1 пункту 64 глави 6 розділу II 64 Положення № 149 ознаками небездоганної ділової репутації фізичної особи, пов`язаними з професійною діяльністю, є припинення повноважень (звільнення) особи на вимогу державного органу протягом останніх трьох років.

Згідно з ч. 1 ст.72 Закону України Про акціонерні товариства (далі - Закон № 2465) члени наглядової ради обираються загальними зборами на строк, встановлений статутом акціонерного товариства, але не більше ніж три роки.

У свою чергу, голова наглядової ради обирається членами наглядової ради з їх числа (ч. 1 ст.74 Закону № 2465).

Згідно ч. І ст.80 Закону № 2465 загальні збори можуть прийняти рішення про дострокове припинення повноважень членів наглядової ради та одночасне обрання нових членів.

Судом встановлено, що повноваження позивача як члена Наглядової ради Банку було припинено на підставі рішення акціонера Банку від 23.11.2023.

Відповідач, помилково вважаючи, що повноваження позивача як члена Наглядової ради Банку були припинені саме на його вимогу, визнав ділову репутацію позивача небездоганною, що вказано в п.1 резолютивної частини оскаржуваного рішення. При цьому відповідач стверджує в оскаржуваному рішенні, що на виконання його вимоги Банком здійснювались дії із забезпечення заміни керівника, а саме припинення повноважень Голови Наглядової ради ОСОБА_1 , а також призначення нового члена Наглядової ради Банку (листи Банку від № ЕП-208, від 28.09.2023 № ЕП-248 та від 24.11.2023 № ЕП-301).

Пунктом 4.1 глави 4 розділу І Положення № 346 передбачено, що НБУ здійснює контроль за виконанням пред`явлених (висунених) вимог.

Згідно з пунктом 4.5 глави 4 розділу І Положення № 346 НБУ має право вимагати припинення повноважень члена ради банку в разі встановлення за результатами банківського нагляду або аудиторської перевірки фактів неналежного виконання ним своїх обов`язків. Рішення НБУ про висунення вимоги щодо припинення повноважень члена ради банку приймає Правління НБУ або Комітет з питань нагляду.

Відповідно до пункту 4.4 глави 4 розділу І Положення № 346 письмова вимога складається на бланку НБУ. У письмовій вимозі зазначаються назва документа Письмова вимога, повне найменування банку та поштова адреса банку/філії іноземного банку, якому (якій) вона надсилається, указується на вчинені банком/філією іноземного банку порушення та за потреби зазначається про необхідність ужиття банком/філією іноземного банку у визначені НБУ строки конкретних заходів з метою усунення порушень, виявлених за результатами нагляду. Письмову вимогу підписує член Правління НБУ, який згідно зі своїми функціональними обов`язками здійснює керівництво підрозділом НБУ, що ініціював пред`явлення вимоги.

Наведене свідчить, що НБУ вправі прийняти рішення про висунення вимоги щодо припинення повноважень члена ради банку, який неналежним чином виконує свої обов`язки. Рішення про висунення такої вимоги приймає Правління НБУ або Комітет з питань нагляду, після чого підписана членом Правління НБУ та оформлена згідно з приписами пункту 4.4 глави 4 розділу І Положення № 346 Письмова вимога надсилається банку.

Разом із тим, пунктом 2 резолютивної частини Рішення про невідповідність Комітетом з питань нагляду висунуто Банку вимогу не про припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради банку, а про заміну позивача як Голови Наглядової ради банку. При цьому жодних письмових вимог НБУ ані про заміну, ані про припинення повноважень позивача, підписаних членом Правління НБУ та оформлених згідно з приписами пункту 4.4 глави 4 розділу І Положення № 346, ані позивачу, ані Банку не надсилалось.

Судом встановлено, що посилання відповідача на листи Банку від 28.07.2023 № ЕП-208, від 28.09.2023 № ЕП-248 та від 24.11.2023 № ЕП-301, якими нібито підтверджується факт припинення банком повноважень позивача як члена Наглядової ради Банку саме на виконання відповідної вимоги НБУ, не відповідають матеріалам справи.

Листом від 28.07.2023 № ЕП-208 Банк, маючи намір призначити нового члена Наглядової ради банку, звернувся до НБУ із клопотанням про попереднє погодження ОСОБА_3 на посаду члена Наглядової ради Банку до його обрання/призначення на зазначену посаду та надав ряд необхідних документів. У вказаному листі немає жодної згадки ані про вимогу НБУ замінити позивача на посаді Голови Наглядової ради Банку, ані про те, що попереднє погодження ОСОБА_3 на посаду члена Наглядової ради Банку здійснюється у зв`язку із отриманням певної вимоги від відповідача.

Листом від 28.09.2023 № ЕП-248 Банк надав відповідачу пояснення щодо дотримання принципу безперервності діяльності банку та повідомив, що не розділяє позицію НБУ щодо невиконання Банком Рішення про невідповідність. При цьому відомостей про отримання Банком належним чином оформленої письмової вимоги НБУ про припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради банку та припинення повноважень останнього саме на підставі такої вимоги даний лист не містить.

Листом від 24.11.2023 № ЕП-301 Банк надіслав НБУ повідомлення про ухвалення акціонером банку рішень щодо припинення повноважень/обрання членів Наглядової ради Банку . Як і попередні листи, даний лист також не містить відомостей про припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради Банку на виконання вимоги НБУ.

Таким чином, відсутні підстави вважати про отримання Банком Письмової вимоги НБУ про заміну Голови Наглядової ради Банку ОСОБА_1 та, як наслідок, пов`язаність припинення повноважень останнього із будь-якою вимогою НБУ з цього приводу.

Припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради Банку відбулось не на вимогу НБУ, а на підставі волевиявлення акціонера банку, оскільки: рішення акціонера Банку про припинення повноважень позивача як члена Наглядової ради Банку прийнято 23.11.2023, а не протягом трьох місяців з дати прийняття Рішення про невідповідність; рішення акціонера Банку від 23.11.2023 не містить посилань на те, що воно прийнято на виконання вимоги НБУ. Крім того, відповідач висунув вимогу замінити Голову Наглядової ради Банку, а не припинити повноваження позивача як члена Наглядової ради Банку, що було здійснено 23.11.2023.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується із доводами позивача, що оскільки припинення повноважень позивача, як члена Наглядової ради Банку здійснено не на вимогу НБУ, ознака небездоганної репутації, передбачена підпунктом 1 пункту 64 глави 6 розділу II 64 Положення № 149, не виникла, а відповідач не мав підстав для визнання репутації позивача небездоганною. Крім того, оскільки не було підстав для визнання репутації позивача небездоганною, то відповідач не мав і права застосовувати заходи впливу, передбачені ст.73 Закону № 2121, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу правової визначеності та захисту прав людини через призму цього принципу.

Принцип правової визначеності передбачає, що органи державної влади повинні бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити з великою вірогідністю та точністю заходи, що будуть застосовані представниками влади в тій чи іншій ситуації.

Верховний Суд під час розгляду справ щодо оскарження індивідуальних актів неодноразово вказував на необхідності оцінки дотримання державою принципу юридичної визначеності (принцип правової визначеності), який є істотно важливим для питання довіри до держави та верховенства права. Аби досягти цієї довіри, держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та мас бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (European Commission for Democracy through Law (Venice Commission) Report on the Rule of Law adopted by the Venice Commission at its 86th plenary session (Venice, 25-26 March 2011).

У пунктах 70-71 рішення по справі Рисовський проти України (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, Megadat.com S.r.I. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, Тошкуца та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом суспільних відносин правових наслідків (правового результату) свої поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам, утворює основу принципу правової визначеності. Довіра до правової та судової системи держави буде знівельована у тому випадку, якщо законотворча діяльність держави буде свавільною, а громадяни - позбавлені ефективного і дієвого судового захисту від такого свавілля.

Обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).

Враховуючи, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ч. І та ч. 3 ст.73 Закону № 2121 та прийнято за відсутності правових підстав, визначених п.80 глави 10 розділу II Положення № 149 із порушенням принципу правої визначеності, воно є незаконним та необгрунтованим, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

VIІ. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у межах вказаної суми.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Національного Банку України від 22.01.2024 № 24/63-рк Про визнання ділової репутації власника істотної участі в Акціонерному товаристві Банк Авангард ОСОБА_1 небездоганною та застосування до нього заходу впливу у вигляді тимчасової, до усунення порушень, заборони використання права голосу

Стягнути з Національного Банку України (, місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. Інституцька, буд. 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Леонтович А.М.

Судді: Лисенко В.І.

Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 19 березня 2025 р.