Справа № 480/8034/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 р. Справа № 480/8034/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Шевченко І.Г.) від 27 грудня 2024 року по справі № 480/8034/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач, ГУ НП в Сумській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову ГУ НП в Сумській області щодо нарахування та виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу позивача за кожен місяць відповідно;

- зобов`язати ГУ НП в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу позивача за кожен місяць відповідно;

- визнати протиправною відмову ГУ НП в Сумській області у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу позивача за кожен місяць відповідно;

- зобов`язати ГУ НП в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу позивача за кожен місяць відповідно, враховуючи раніше виплачені суми.

Рішенням Сумського окружного адміністративного окружного суду від 27.12.2024 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправною відмову ГУ НП в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу ОСОБА_1 за кожен місяць відповідно.

Зобов`язано ГУ НП в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу ОСОБА_1 за кожен місяць відповідно.

Визнано протиправною відмову ГУ НП в Сумській області у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу ОСОБА_1 за кожен місяць відповідно.

Зобов`язано ГУ НП в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 12.12.2022 по 10.07.2024 в розмірі 10 % посадового окладу ОСОБА_1 за кожен місяць відповідно, враховуючи раніше виплачені суми.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у ГУ НП в Сумській області у спірний період не було правових підстав відповідно до вимог пункту 7 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським НП та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності мотивованих рапортів, а доводи позивача про наявність у нього допуску до державної таємниці у спірний період не є підставою для стягнення такої надбавки та не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, оскільки для отримання надбавки передбачено видання відповідного наказу, який видається на підставі мотивованого рапорту.

Вважає, що ОСОБА_1 не працював з відомостями, що становлять державну таємницю, не виготовляв, не зберігав і не використовував матеріальні носії секретної інформації, а тому підстав для встановлення і виплати останньому компенсації за роботу в умовах режимних обмежень не було, у зв`язку з чим відповідний наказ ГУ НП не видавався. Крім того, зазначає, що працівники відділу правового забезпечення, окрім начальника відділу, допуску до державної таємниці не мають, відповідно, ОСОБА_1 перевіряти стан дотримання вимог режиму секретності підпорядкованим особовим складом не міг.

У період з 12.12.2022 по 10.07.2024 надбавка за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 не встановлювалась, оскільки відповідні мотивовані рапорти до ВРТЗІ ГУ НП не надходили. Отже, у ГУ НП в Сумській області у спірний період не було правових підстав відповідно до вимог пункту 7 розділу ІІ Порядок № 260 для нарахування позивачу відповідної надбавки за відсутності мотивованих рапортів.

Щодо права позивача на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, відповідач вказав, що оскільки станом на дату звільнення у ОСОБА_1 не виникло право на нарахування та виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, то згідно положень п. 6 розділу VIII вказаного вище Порядку № 260 вимога позивача про визнання протиправною відмову ГУ НП в Сумській області у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень є безпідставною та необґрунтованою.

Також, посилається на постанову Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17.

Позивачем надано відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України встановлено, що позивач у період з 05.08.2001 по 10.07.2024 проходив службу на різних посадах офіцерського складу у підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України з відповідними відрядженням до миротворчих операцій ООН з підтримання миру та безпеки (а.с.6-9).

Так, Наказом від 29.09.2022 № 361 о/с позивача призначено начальником відділу правового забезпечення ГУ НП в Сумській області, тимчасово, на період відпустки за дитиною до досягнення нею трирічного віку майора поліції ОСОБА_2 (а.с.33).

Наказом від 12.12.2022 за № 13д ОСОБА_1 надано доступ до роботи з інформацією, яка має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно", згідно з функціональними обов`язками (а.с. 47,50).

Згідно з Наказом ГУ НП в Сумській області від 08.07.2024 № 294 о/с та відповідно до п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 (далі Закон № 580-VIII) звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника відділу правового забезпечення ГУ НП в Сумській області 10.07.2024 (а.с.10).

При цьому, при звільненні ОСОБА_1 була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога, що сторонами не заперечувалося.

Позивач, вважаючи, що має право на нарахування та виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням такої надбавки, звернувся до відповідача із відповідною заявою від 02.08.2024 (а.с.11).

Листом від 13.08.2024 № 1209/29/п-49 ГУ НП в Сумській області повідомив позивачу, що підстав для задоволення його заяви немає, оскільки згідно п. 7 розділу II наказу № 260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації, а ОСОБА_1 під час проходження служби на посаді начальника ВПЗ ГУНП не працював з відомостями, що становлять державну таємницю, згідно облікових форм ВРТЗІ ГУНП ОСОБА_1 не виготовляв, не зберігав і не використовував МНСІ (а.с.12).

Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із системного аналізу вказаних вище Закону України "Про державну таємницю" № 3855-XII від 21.01.1994 (далі Закон № 3855-XII), Порядку № 260 та Положення № 414, робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-XII виникає право на отримання компенсації. Також суд посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон № 3855-XII.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 3855-XII допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини сьомої статті 22 Закону № 3855-XII надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Частиною першою статті 26 Закону № 3855-XII передбачено, що переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі необхідності підвищення чи зниження громадянину форми допуску для роботи із секретною інформацією вищого чи нижчого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 3855-XII скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 3855-XII громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Статтею 30 Закону № 3855-XII визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 № 414, затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

У пункті 1 Положення № 414 зазначено, що це Положення визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших державних органів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, установлено статтею 20 Закону № 3855-XII.

Схожі норми містяться і в Порядку та умовах виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Порядком № 260.

Відповідно до п. 7 розділу II Порядку № 260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання їм допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

За такого правового врегулювання положення статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення № 414, Порядку № 260 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Отже, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07.05.2020 у справі № 813/2925/18, від 27.05.2020 у справі № 821/146/16, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, що враховується судом в силу приписів статті 242 КАС України.

У цій справі встановлено, що у позивача за посадами, які він обіймав з 12.12.2022 по 10.07.2024 (день звільнення), був допуск до державної таємниці, зокрема, із ступенем секретності "цілком таємно" та "таємно" (а.с.50).

Сукупність вищевказаних фактичних обставин вказує на те, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) на відповідних посадах передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по справі фактично не заперечується факт того, що позивач мав допуск і доступ до державної таємниці.

Доводи відповідача про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у зв`язку з тим, що останній не працював з відомостями, що становлять державну таємницю, не виготовляв, не зберігав і не використовував матеріальні носії секретної інформації, працівники відділу правового забезпечення, окрім начальника відділу, допуску до державної таємниці не мають, відповідно, ОСОБА_1 перевіряти стан дотримання вимог режиму секретності підпорядкованим особовим складом не міг, відповідні мотивовані рапорти не надходили, а тому у ГУНП в Сумській області у спірний період не було правових підстав відповідно до вимог пункту 7 розділу ІІ Порядок № 260 для прийняття відповідного наказу про встановлення і виплату останньому компенсації за роботу в умовах режимних обмежень, колегія суддів вважає необґрунтованими, та зазначає наступне.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм Закону № 3855-XII, Порядку № 260 та Положення № 414, робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-XII виникає право на отримання компенсації.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

У цій справі, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 5.1.2 Положення про відділ правового забезпечення ГУ НП в Сумській області, затвердженого наказом ГУ НП в Сумській області від 21.08.2019 № 893 (зі змінами відповідно до наказу ГУ НП від 20.01.2020 № 50) передбачено, що відділ правового забезпечення ГУ НП відповідно до покладених завдань і функцій, має право працювати з документами та інформацією, яка становить державну, комерційну чи службову таємницю або має конфіденційний характер та/або яка, відповідно до чинного законодавства України, віднесена до інформації з обмеженим доступом (за умови наявності відповідних допусків та дозволів (а.с.15 зворотній бік).

Крім того, у посадовій інструкції позивача, затвердженої начальником ГУ НП в Сумській області Чижом С. 29.09.20226, в день призначення позивача на посаду начальника відділу правового забезпечення, зокрема в п. 4 Розділу ІІ зазначено, що начальник відділу здійснює контроль за збереженням державної таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, а також за дотриманням працівниками Відділу режиму секретності (а.с.35-37).

Таким чином, сукупність вищевказаних фактичних обставин справи указує на те, що позивач згідно із наказом від 12.12.2022 № 13д (а.с.50) мав допуск до державної таємниці згідно із функціональними обов`язками (що прямо зазначено у наказі), та характер його роботи передбачав роботу по забезпеченню контроль за збереженням державної таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Відсутність у підлеглих працівників допуску до державної таємниці не спростує ту обставину, що в силу своїх обов`язків на позивача, крім контролю за дотриманням працівниками Відділу режиму секретності, як на начальника відділу було покладено обов`язок щодо здійснення контролю за збереженням державної таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом.

Відсутність факту постійної роботи позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, на чому наголошував представник відповідача, також не є підставою для невиплати спірної надбавки, оскільки, як вже зазначено вище, у цьому випадку поняття «постійно» не залежить від кількості виготовлених такою особою документів або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. При цьому обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці не може виконуватися періодично та в незначній кількості.

Судом встановлено, що позивач мав допуск до державної таємниці та відповідно до функціональних обов`язків виконував службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці.

Доводи відповідача про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності рапортів та відповідно наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як встановлено судом, позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи передбачав здійснення контролю за збереженням державної таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, а тому в силу пункту 5 Положення № 414 та п. 7 Розділу ІІ Порядку № 260 позивач вважається таким, що постійно працював з відомостями, що становлять державну таємницю.

Отже, той факт, що у спірний період не подавалися рапорти та не видавалися накази про встановлення і виплату позивачу по справі надбавку за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок невиплати цієї надбавки.

При цьому, відповідачем жодним чином не спростовано виконання позивачем у спірний період роботи в умовах режимних обмежень та відсутність у нього права на надбавку за роботу в умовах режимних обмежень.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного суду викладеними у постанові від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, які враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17, колегія суддів відхиляє, та зазначає, що у постанові Верховного суду від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21 викладена остання актуальна позиція щодо застосування статті 30 Закону № 3855-XII та пунктів 2, 5 Положення № 414 в аспекті визначення необхідних умов отримання компенсації у зв`язку з виконання робіт, які передбачають доступ до державної таємниці.

Щодо позовних вимог в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, колегія суддів зазначає таке.

Право на отримання військовослужбовцями одноразової грошової допомоги при звільненні закріплено в частині 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В той час як механізм її нарахування та виплати визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.

Відповідно до п. 5 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Питання виплати одноразової грошової допомоги не є спірним в даній справі, спірним є лише її розмір.

Водночас, враховуючи, що судом правомірно встановлено право позивача на доплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10 % посадового окладу, що тягне за собою перерахунок його грошового забезпечення, тому вимоги позивача про перерахунок виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року по справі № 480/8034/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов