Справа № 380/22711/24
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

20 березня 2025 рокусправа № 380/22711/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕР ІНВЕСТ ЗАХІД» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕР ІНВЕСТ ЗАХІД» (далі позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці з такими вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України від 29.08.2024 № UA209000/2024/900677/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною і скасувати складену Львівською митницею Державної митної служби України картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/002621.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що товариством подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. На думку позивача, Львівською митницею, усупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, протиправно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості і, як наслідок - до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Позивач не погоджується із зазначеними у спірних рішеннях доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять усі відомості, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Ухвалою судді від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

25.11.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив обґрунтований тим, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару позивача, було встановлено, що подані ним документи не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, запропоновано надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару. Відповідач зазначив, у зв`язку з неподанням повного переліку документів відповідно до частин 2-4 статті 53 МК України, митниця може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою особою митною вартістю.

Звертає увагу, з метою підтвердження числових значень складових митної вартості та з метою забезпечення всебічного підходу до правильності визначення митної вартості, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларанту була виставлена вимога про надання додаткових документів, що було зумовлено наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву.

На вимогу декларантом додатково надіслано: банківський платіжний документ, експортну митну декларацію, прайс, коносамент, лист, проформа, договори, проте надіслані на вимогу митного органу документи не усувають невідповідності. Інших документів на вимогу не надано.

Отже, документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Полімер Інвест Захід» не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕР ІНВЕСТ ЗАХІД» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Видами діяльності позивача є 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами (основний); 20.59 Виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у.; 22.29 Виробництво інших виробів із пластмас; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

Між JIANGXI YONGGUAN ADHESIVE PRODUCTS CORP, LTD (продавець) та ТОВ «ПОЛІМЕР ІНВЕСТ ЗАХІД» (покупець) укладено контракт № JP23/01 від 10.01.2023 (далі- Контракт).

Відповідно до п.3 Контракту продавець зобов`язується доставити Покупцеві, а Покупець прийняти Товар згідно специфікації доставки або рахунків- фактур.

Пунктом 9 Контракту передбачено умови платежу. Зокрема підпунктами пункту 9 визначено:

- 9.1 Оплата Товару здійснюється як у вигляді передоплати, так і можлива відстрочка платежу на 60 днів.

- 9.2. Оплата здійснюється в доларах США, згідно з виставленими рахунками-фактурами, шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця, або на інші реквізити, зазначені в Додаткових угодах.

- 9.3. Всі банківські витрати в банку Покупця здійснюються за рахунок Покупця і оплачуються безпосередньо ним. Всі банківські витрати в банку Продавця оплачуються безпосередньо Продавцем. Всі/будь-які збори, податки: збори в країні Покупця здійснюються за рахунок Покупця. Комісії банків-кореспондентів Покупця сплачуються Покупцем, комісії банків-кореспондентів Продавця сплачуються Продавцем.

- 9.4 Оплата може бути здійснена третьою особою від імені Покупця із зазначенням призначення і реквізитів платежу. У цьому випадку Продавець укладає додаткову угоду з третьою особою.

- 9.5. Ціна товару після виставлення Продавцем рахунку-фактури не підлягає односторонній зміні.

З метою митного оформлення Товарів позивач подав Львівській митниці митну декларацію №24UA86U8 від 29.08.2024 на товар:

1/1) Плівка самоклеюча з поліпропілену (виготовлена з біаксільно орієнтованого поліпропілену та продуктів поліприєднання, з нанесенням клеєвого шару з однієї сторони без малюнку або друку завширшки менше 20см.-ПАКУВАЛЬНА СТРІЧКА (В АСОРТИМЕНТІ) 45мкм*144ММ*1500М - 500кор./9412,50кг.

Митна вартість товару, визначена позивачем, становить 671810,12 грн. Позивач визначив митну вартість товару згідно основного методу із врахуванням всіх складових митної вартості в сумі: 16266,27 доларів США, що згідно курсу валюти на момент декларування 41,3008, становило 671810,12 грн.

2/1) Плівка самоклеюча ПВХ (з продуктів поліприєднання, адитивної полімеризації) у рулонах JUMBO: - БОПП JUMBO рулони (в асортименті) 1280мм (1260мм придатних до експлутації) х 3500-4100м х 38мкм (плівка+клей) - 71 рул./ 13187,40 кг;

- армована стрічка 1060мм*1000м прозора- 5 рул./ 5300 м2; - двостороння стрічка 1060мм*200м біла/біла- 20 рул./ 4240 м2;

- двостороння стрічка 1020мм*300м чорна/синя- 3 рул./ 918 м2.

Товар поставляється для власного виробництва всередині країни та є сировиною.

Митна вартість товару, визначена позивачем, становить 1090533,04 грн. Позивач визначив митну вартість товару згідно основного методу із врахуванням всіх складових митної вартості в сумі: 26404,65 доларів США, що згідно курсу валюти на момент декларування 41,3008, становило 1090533,04 грн.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією такі документи:

- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 18.06.2024;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № YWJN24-05110030 від 18.06.2024;

- Накладна VMBC (SMGS consignment note (rail) 31509516 від 16.08.2024;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) 9821 від 27.08.2024;

- Декларація про походження товару (Declaration of origin) YWJN24-05110030 від 18.06.2024;

- Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу. (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №209050/2024/162 від 27.08.2024;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2676 від 26.08.2024;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №0585 від 28.08.2024;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № JP-23/01 від 10.01.2023;

- Договір про надання послуг митного брокера №33-2023 від 18.05.2023;

- Договір (контракт) про перевезення №00670/24 від 31.05.2024;

- Інші некласифіковані документи переп. від 28.08.2024;

- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №70854U9 від 28.08.2024.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На вимогу митного органу декларант подав документи.

За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 29.08.2024 № UA209000/2024/900677/2 (а.с. 54) та картку відмови в прийнятті митної декларації № UA209170/2024/002621 (а.с. 56).

Митницею було застосовано резервний метод для визначення митної вартості товару, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару.

Не погоджуючись з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин є прийняття митними органами рішення про коригування митної вартості товарів.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України).

Частиною 1 ст. 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (ч. 4 ст. 58 МК України).

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (ч.ч. 5, 7 ст. 58 МК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частина 5 ст. 53 МК України передбачає, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 1 ст. 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.ч. 4, 5 ст. 55 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною 2 ст. 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України). Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Частиною 2 ст. 64 МК України визначено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Частиною 4 ст. 64 МК України передбачено, що у разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст. 55 МК України наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 серед іншого затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила).

У пункті 2.1 Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки Верховного Суду щодо застосування норм права:

- «…органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів», постанова від 18.12.2018 у справі № 821/110/18;

- « … витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України […] Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації», постанова від 17.07.2019 у справі № 809/872/17;

- «… у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом», постанова від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15;

- «… у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів», постанова від 05.03.2019 у справі №815/143/174;

- «… в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства», постанова від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17. В цій постанові Верховний Суд зазначив, що відсутність в рішеннях обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для їх скасування.

Аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки:

- основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;

- закон визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в ст. 53 МК України;

- митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- закон визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.

Отже, посадова особа митного органу для прийняття рішення про витребування в декларанта додаткових документів (з метою підтвердження заявленої митної вартості) зобов`язана встановити та чітко викласти обставини, що свідчать про:

- обґрунтованість сумніву щодо вказаної декларантом митної вартості;

- причини, що унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів.

Основним способом реалізації повноважень митного органу в цій ситуації є процедура консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Як встановлено судом, підставою прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення від 29.08.2024 № UA209000/2024/900677/2 за результатами опрацювання документів є таке.

Відповідач в оскарженому рішенні зазначає, що поставка товарів здійснювалась на підставі контракту від 10.01.2023 № JP-23/01, укладеного між JIANGXI YONGGUAN ADHESIVE PRODUCTS CORP., LTD (продавець) та ТОВ «ПОЛІМЕР ІНВЕСТ ЗАХІД» (покупець), згідно з яким, зокрема: доставка товарів здійснюється за попередньою письмовою заявкою покупця, яка надсилається продавцю електронною поштою. Продавець зобов`язаний протягом 24 годин з моменту отримання заявки електронною поштою підтвердити можливість поставки товару і надати рахунок-проформу з печаткою. Покупець протягом 24 годин зобов`язаний підтвердити проформу рахунку-фактури підписанням і проставленням печатки або спростувати її (п.8.1); оплата товару здійснюється як у вигляді передоплати так і можлива відстрочка платежу на 60 днів (п.9.1); оплата здійснюється в доларах США відповідно до виставлених інвойсів (п.9.2). Першочергово слід відмітити, що проформа-інвойс від 15.05.2024 № YWJN24-05110030 не містить підписів та печаток покупця, що з урахуванням умови п. 8.1 Контракту може свідчити про її спростування.

Суд зазначає, що згідно з пунктами 15.1 та 15.2 зовнішньоекономічного контракту №JP-23/01 від 10.01.2023 всі зміни та доповнення до даного Договору є дійсними тільки в тому випадку, якщо вони внесені в письмовій формі та підписані уповноваженими особами обох сторін. Додатки (у тому числі технічні умови) є невід`ємною частиною цього Договору. З наведеного випливає, що контрактом розмежовані поняття «зміни і доповнення» та «додатки» до Контракту та встановлені вимоги щодо них.

Отже, щодо додатків до договору не встановлено вимоги щодо її підписання обома сторонами, на відміну від змін та доповнень до договору.

Крім того, відповідно до пункту 15.6 Контракту, цей Договір може бути укладений шляхом факсимільного відтворення підписів. Факсимільні та електронні копії Договору, змін до нього, додатків до нього, а також інші документи, пов`язані з його виконанням, мають повну юридичну силу до підписання оригіналу та можуть бути надані сторонами як докази у суді.

Також, п. 1 Додаткової угоди № 1 від 01.08.2024 (далі Додаткова угода), укладеної до Контракту від 10.01.2023 № JP-23/01, змінено пункт 8.3 Контракту, виклавши його у такій редакції: « 8.3 Продавець здійснює доставку Товару на умовах, передбачених для кожної партії в рахунку-фактурі, який є невід`ємною частиною Договору та є належним чином оформлений, за умови підписанням його зі сторони Продавця. При тлумаченні умов цього Договору застосовується документ Інкотермс від 2020 року та Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів 1980 року.».

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до п 9.2 контракту від 10.01.2023 № JP-23/01 оплата здійснюється в доларах США, згідно з виставленими рахунками-фактурами, шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця, або на інші реквізити, зазначені в Додаткових угодах.

Тому, документом, який підтверджує митну вартість товару є, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) № YWJN24-05110030 від 18 червня 2024 р., що повністю відповідає умовам Контракту, був наданий відповідачу та прийнятим ним без зауважень, а не проформа-інвойс від 15.05.2024 № YWJN24-05110030.

Як стверджує відповідач в оскаржуваному рішенні, одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (п.4 ч. 2 ст. 53 Кодексу). Згідно з проф.-інвойсом від 15.05.2024 № YWJN24-05110030 та комерційним інвойсом від 18.06.2024 № YWJN24-05110030 умовами оплати встановлено відстрочку платежу не більше 180 днів. Однак слід зауважити, що відсутність початку відліку такого строку (наприклад, з дати виготовлення товарів, коносаменту, відвантаження, поставки тощо) не дає можливості здійснити митному органу контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, з огляду на те, що на момент митного оформлення оплата за оцінювані товари вже могла бути здійснена. При цьому надання відстрочки на 180 днів не відповідає умовам Контракту (п. 9.1.) При цьому, додатково надана копія платіжної інструкції від 21.08.2024 № 27JBKLO8 не може бути взята до уваги в якості банківського платіжного документа, що стосується оцінюваних товарів та підтверджує факт оплати, оскільки: згідно з нормами ЗУ від 21.06.2018 «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління НБУ від 28.07.2008 №216; не підтверджує переказ коштів на рахунок продавця відповідно до визначених Контрактом банківських реквізитів; сума оплати у розмірі 47472,89 дол. США є більшою від загальної вартості товарів згідно з комерційним інвойсом від 18.06.2024 №YWJN24-05110030 (39550,96 дол. США); у графі «Призначення платежу» наявне посилання лише на Контракт, що не дає можливості ідентифікувати її з оплатою саме за оцінювані товари, враховуючи, що з 10.01.2023 на адресу покупця від компанії продавця за Контрактом здійснено відправку більше 20 партій товарів.

Разом з цим, документів, що підтверджують SWIFT платіж до платіжної інструкції від № 27JBKLO8, декларантом не надано. Відтак не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінювані товари.

Суд звертає увагу, що Додатковою угодою змінено пункт 9.1 Контракту виклавши його у такій редакції: « 9.1. Оплата Товару здійснюється як у вигляді передоплати, так і можлива відстрочка платежу на 180 календарних днів.».

Також відповідно до п. 8.5 Контракту ціна Товару визначається для кожної партії і вказується в рахунках-фактурах на конкретну поставку. Умови поставки - FOB, CFR, CIF кордон України (в редакції ІНКОТЕРМС-2020), визначаються згідно з накладними на кожну поставку.

Рахунком-фактурою (інвойс) № YWJN24-05110030 від 18.06.2024, визначено умови поставки FOB Нінбо.

Згідно Інкотермс від 2020 року, за умов поставки FOB право власності на вантаж переходить від продавця на покупця після розміщення вантажу на борту судна, що підтверджується коносаментом.

Відповідно, початком відліку відтермінування платежу є дата завантаження товару на судно, а саме 24.06.2024, що підтверджується коносаментом № SZBS24060050A.

Таким чином, станом на дату розмитнення товару, термін наданого відтермінування не закінчився.

Відповідно до п. 6 Контракту загальна сума по цьому Контракту складається із сум рахунків-фактур. Кількість поставок умовами договору не передбачена та не обмежена.

В платіжній інструкції від 21.08.2024 № 27JBKLO8 на загальну суму 47472,89 USD в призначенні платежу зазначені реквізити контракту №JP-23/01 від 10.01.2023 та повне найменування продавця.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2020 у справі №320/2455/19 виснував, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто немає прямого зв`язку між відомостями квитанції/платіжного доручення та митною вартістю товару, тому ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення/чеку тощо не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Таким чином, умови оплати товару не стосуються ціни товару та не можуть бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Вказане свідчить про помилковість доводів митного органу про те, що платіжна інструкція від 21.08.2024 № 27JBKLO8 не є достатнім доказом підтвердження оплати за товар.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/17, ненадання банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунок-фактура), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Поставка товарів здійснювалась згідно договору на транспортно експедиторське обслуговування від 31.05.2024 № 0670/24 (далі - Договір), згідно з яким, зокрема: послуги надаються на підставі заявки на організацію транспортно-експедиторських обслуговування та/або додаткової угоди до Договору в якій вказується: вид послуг, вид, найменування вантажу, відправник, отримувач, пункт відправлення та призначення вантажу, розмір плати експедитору.

Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів до митного оформлення надано: рахунок на оплату від 26.08.2024 № 2676; довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 28.08. 2024 № 0585; Договір; CMR від 27.08.2024 № 9821; накладна УМВС (залізнична) № 31509516 від 16.08.2024; заявку на організацію перевезення та експедирування вантажів від 31.05.20245 № 27-08; коносамент від 24.06.2024 № SZBS24060050A; договір транспортного експедирування № ТЕ-280323-02 від 28.03.2024 укладеного між продавцем та ТОВ «Нова Українська мережа залізнично-автомобільних терміналів».

У заявці від 31.05.20245 № 27-08 у розділі вартість послуг зазначається, що фрахт Ningbo-Gdansk - 6900 USD; наземне перевезення Gdansk-Ternopil 2800USD. У той же час, у рахунку від 26.08.2024 № 2676, зокрема надана послуга з міжнародного перевезення вантажів залізничним транспортом (Гданськ Польща Клевань Україна), що відрізняється від погоджених послуг згідно заявки (відрізняється маршрут). При цьому автотранспортних послуг за межами України рахунком не передбачено. У той же час, товар прибув у порт Гданськ, а згідно з накладною УМВС (заліз.) № 31509516 від 16.08.2024 такий відправлений до кордону України з станції у м. Глівіце. Слід зазначити, що транспортні документи, що підтверджують перевезення з порту Гданськ до станції Глівіце до митного оформлення не надано, як і не надано факт надання такої послуги та її вартості. Також не передбачена вартість винагороди експедитора за межами України.

Вказані доводи спростовуються наявними у матеріалах справи документами. Так, до митного оформлення подавалась довідка про вартість транспортних послуг від 28.08.2024 №0585, яка свідчить, що за коносаментом 240544514 (SZBS24060050A) в контейнері MRSU3819821 вартість транспортних витрат з перевезення згідно маршруту Нінгбо (Китай) Гданськ (Польща) та витрати до м/п Мостиська (Державний кордон України) склали 358805,27 грн.

Отже, за змістом вказаних документів відповідач мав можливість встановити розмір такої складової митної вартості товару як вартість перевезення товару до моменту його ввезення на митну територію України та встановити її кількісні показники.

При цьому, відповідно до пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 п. 2.1 Договору №00670/24 про транспортно-експедиторське обслуговування у межах цього Договору Експедитор має право:-за плату та за рахунок Клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, погоджених сторонами, а також надавати інші послуги Клієнту за погодженням сторін; обирати та змінювати вид транспорту і маршрут перевезення, обирати та змінювати порядок виконання транспортно - експедиторських послуг, діючи в інтересах Клієнта; укладати від свого імені або від імені Клієнта та за рахунок Клієнта Договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та додаткові роботи та послуги, передбачені Заявкою, в т.ч. переупакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію, страхування вантажів і контейнерів.

Отже експедитор має право обирати та змінювати вид транспорту і маршрут перевезення.

Також суд критично ставиться до покликань у спірному рішенні, що митна декларація країни відправлення від 22.06.2024 № 17546935 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду віл 14.01.2020 у справі №813/1350/14, позивач не відповідає за заповнення митної декларації країни відправлення, яка оформляється у відповідності до законодавства Китаю, та внесення до неї відповідної інформації.

Оцінюючи надані декларантом до митного оформлення документи на підтвердження заявленої митної вартості товару суд дійшов висновку, що такі документи є достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості декларованого товару за основним методом.

Оцінюючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд враховує таке. Письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В оскаржених рішеннях про коригування митної вартості товарів:

- відсутнє належне обґрунтування неможливості застосування методів 2а, 2б, 2в, 2г;

- застосування резервного методу та визначення митної вартості імпортованого товару обґрунтовано митницею використанням інформації з баз даних ЄАІС Держмитслужби та зазначенням номеру та дати митної декларації. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД № UA500500/2024/29509 від 26.08.2024, а товару №2 слугувала МД № UA110050/2024/2989 від 09.07.2024.

Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Таким чином, митний орган не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано в якості джерела інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо. Тому зазначення лише номера та дати митної декларації, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування їх вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про протиправність оскаржуваних рішень.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною договору, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Натомість відповідач не спростував достовірність документів, які були подані до митного оформлення та не обґрунтував неможливість їх врахування при визначенні митної вартості товару.

Щодо загальних посилань відповідача на норми МК України, то такі зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень та відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

Враховуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими, а відповідач не довів правомірності своїх рішень про коригування митної вартості товарів в частині визначення митної вартості імпортованого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що поведінка відповідача у спірних правовідносинах не відповідає визначеному ч. 2 ст. 2 КАС України критерію законності та обґрунтованості, тому рішення про коригування митної вартості товарів від 29.08.2024 № UA209000/2024/900677/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки фактичною підставою прийняття рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (картки відмови) № UA209170/2024/002621 є прийняття протиправного рішення про коригування митної вартості товарів, похідна позовна вимога про скасування картки відмови № UA209170/2024/002621 також підлягає задоволенню.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 4844,80 грн (6056,00 х 0,8).

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.08.2024 № UA209000/2024/900677/2.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/002621.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕР ІНВЕСТ ЗАХІД» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати на сплату судового збору в сумі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕР ІНВЕСТ ЗАХІД» (01032, вул. Саксаганського, буд. 74, корпус Б, м. Львів, ).

Відповідач: Львівська митниця (79007, вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів; ).

Повне рішення суду складено 20.03.2025.

СуддяКондратюк Юлія Степанівна