Справа № 380/21573/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі

судді Желік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Клочко Н.С.,

представника позивача Юрчак В.В.,

представника відповідача Боднарчук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління ДПС у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із вимогою визнати протиправним та скасувати попередження Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 11 липня 2024 року №3Х/ЛВ/ДПС-22211/13/25/PPO/.

Позовні вимоги викладені позивачем у позовній заяві (вх.№77857 від 21.10.2024) та відповіді на відзив (вх.№84595 від 14.11.2024) на позовну заяву та обґрунтовані тим, що 24.05.2024 Головне управління ДПС в Львівській області видало наказ №2759ПП про проведення фактичної перевірки столярного цеху ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору. За результатом проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки №22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 , яким встановлено використання ФОП ОСОБА_1 праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин.

Як зазначає представник позивача, відповідно до п. 2.2.20 акту фактичної перевірки «Додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки», посадовими особами Головного управління ДПС в Львівській області зазначено наступне: «Згідно листа Національної поліції України (Львівське РУ поліції №2… (далі нерозбірливо)) встановлено факт використання праці ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин у березні 2024 року».

Представник позивача вказав, що на підставі рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 06.06.2024 року №3Х/ЛВ/ДПС-22211/13/25/PPO/ НОМЕР_1 щодо порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, та у зв`язку з тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку ІІ групи, Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці 11 липня 2024 року було складено попередження №3Х/ЛВ/ДПС-22211/13/25/PPO/.

Представник позивача вважає вищевказане попередження протиправним з огляду на те, що підставою для висновків про факт використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформленого працівника (працівника, з яким не укладено трудовий договір ОСОБА_2 ) слугували не факти, виявлені посадовими особами в ході здійснення безпосередньої перевірки, а припущення, що були викладені у листі Національної поліції України (Львівське РУ поліції №2) за березень 2024 року.

Разом з тим, представник позивача звертає увагу, що станом на день проведення перевірки (27.05.2024) ОСОБА_2 трудові функції вже не здійснював у зв`язку з його звільненням, хоча у період з 26.03.2024 по 08.05.2024 був офіційно працевлаштованим.

На думку позивача, Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, складаючи попередження, проігнорувало ключовий аспект справи відсутність встановленого факту використання найманої праці без оформлення. Це, як вважає позивача, суперечить вимогам статті 265 Кодексу законів про працю України, яка чітко вказує, що відповідальність роботодавця настає лише за умови фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Представник позивача зауважив, що про відсутність факту використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформленого працівника позивач зазначав у своїх письмових поясненнях з приводу акту перевірки ГУ ДПС у Львівській області за №22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 від 27 травня 2024 року до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, до яких долучав достатню кількість підтверджуючих документів (наказ про прийняття на роботу, трудовий договір, повідомлення ДПС), які свідчать про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№83646, №83656 від 11.11.2024) та запереченні на відповіді на відзив на позовну заяву (вх.№85345 від 18.11.2024), у яких представник відповідача щодо задоволення позову заперечив та вказав, що 11.07.2024 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 27.05.2024 № 22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 , керуючись статтею 259 КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, та у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 2 групи, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 попередження.

Представник відповідача зазначив, що між позивачем та ОСОБА_2 було оформлено трудові відносини в період з 26.03.2024 по 08.05.2024, однак, як вбачається з акту фактичної перевірки, листа НПУ від 11.04.2024 №1449/45/01-14 та пояснень ОСОБА_2 , до встановлення офіційних трудових відносин останній працював у ФОП ОСОБА_1 три місяці. Таким чином, ГУ ДПС у Львівській області було правильно встановлено допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 без належно оформлення трудових відносин у березні 2024 року, а саме до 26.03.2024 року.

Представник відповідача звернув увагу на те, що позивач жодним чином не спростовує долучення до роботи ОСОБА_2 у березні 2024 року (а також раніше цього ж року) до моменту укладення з ним трудового договору. Водночас ФОП ОСОБА_1 у позовній заяві посилається виключно на те, що контролюючий орган під час проведення перевірки не міг мати належних доказів на підтвердження вини позивача, залишаючи поза увагою суду наявність або відсутність самого факту допуску ОСОБА_2 до роботи, не спростовуючи його.

Представник відповідача наголосив, що факт використання позивачем праці неоформленого працівника ОСОБА_2 був наявний протягом трьох місяців (зокрема і в березні 2024 року) аж до 26 березня 2024 року, і лише тоді позивав оформив трудові відносини з ОСОБА_2 . Оскільки фактична перевірка відбулася лише 27 травня 2024 року, тобто вже після того, як зазначені вище події мали місце, ГУ ДПС у Львівській області не обмежувалось лише доказами виявленими безпосередньо під час перевірки, а враховувало також й інші докази, отримані на підставі та в порядку передбаченому законодавством.

Позиція третьої особи Головного управління ДПС у Львівській області викладена у письмових поясненнях (вх.№330 від 03.01.2025), у якому представник щодо задоволення позову заперечив та вказав, що фактична перевірка позивача проведена відповідно до наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 24.05.2025 N 2759-ПП «Про проведення фактичної перевірки» щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та відповідно до підпунктів 80.2.2, пункту дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору 80.2 статті 80 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI (із змінами та доповненнями)». Виданню означеного вище наказу передував лист Національної Поліції України (Львівська РУ Поліції № 2, від. поліції № 1) вих. 11.04.2024 №1449/45/01-14, що і був фактичною підставою для проведення перевірки (отримана інформація щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни, що відповідає вимогам підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України). Здійснення такого виду заходу контролю, як в спірній ситуації, було не правом ГУ ДПС у Львівській області, а його обов`язком, тому відсутність в наказі про призначення фактичної перевірки детальної інформації про підстави проведення фактичної перевірки не можуть ставити під сумнів легітимність заходу в цілому, якщо такий захід здійснювався на законній підставі.

Представник третьої особи вказав, що податковим органом зокрема і перевірялись факти, які були викладені в листі Національної Поліції України (Львівська РУ Поліції № 2, від. поліції № 1) вих. 11.04.2024 №1449/45/01-14. Зокрема наявність у ФОП ОСОБА_1 спростувань, щодо фактів зафіксованих у Поясненнях від 18.03.2024 наданих гр. ОСОБА_2 та Поясненнях від 27.03.2024 наданих гр. ОСОБА_1 . Разом з тим, під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано будьякого спростування фактам що були викладені у листі Національної поліції України (Львівське РУ поліції №2) та поясненнях від 18.03.2024 та 27.03.2024. Відповідно до п. 2 Наказу від 24.05.2025 № 2759-ПП перевірка проводилась за період діяльності відповідно до статті 102 Податкового кодексу, з 24 травня 2024 року. Отже, з врахуванням того, що ФОП ОСОБА_1 лише 26.03.2024 року було подано повідомлення про прийняття ОСОБА_2 на роботу (у графі «Дата початку роботи» зазначена дата 27.03.2024 року); податковим органом встановлено, що ОСОБА_2 допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позиція третьої особи Головного управління Національної поліції у Львівській області викладена у письмових поясненнях (вх.№8668 від 04.02.2025), у якому представник щодо задоволення позову заперечив та вказав, що на адресу Львівського РУП № 2 ВнП № 1 ГУНП у Львівській області надійшла заява щодо несплати аліментів ОСОБА_2 яка зареєстрована в ІПНП № 1191 від 13.03.2024. В ході розгляду матеріалів встановлено, що ОСОБА_2 не працевлаштований, однак отримує грошову винагороду за виконання певного виду робіт у ФОП ОСОБА_1 , що могло свідчити про порушення трудового законодавства. Так, капітаном поліції ОСОБА_3 , в межах розгляду заяви про не сплату аліментів, 18.03.2024 опитано ОСОБА_2 , де останнім зазначено наступне: «..Так неофіційно працевлаштований в с. Мавковичі в столярному цеху для виготовлення хрестів на могили та дерев`яні надгробки. На даній роботі я працював раніше, потім звільнився і останній раз працюю 3 місяці. ОСОБА_4 . Зарплату виплачує наручно та без затримок».

У результаті опрацювання вищезазначеної події, Львівське РУП № 2 ВнП № 1 ГУНП у Львівській області листом № 1449/45/01-14 від 11.04.2024 звернулось до ГУ ДПС у Львівській області для здійснення перевірки ФОП ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій зі сторони ФОП ОСОБА_1 , а саме використання праці неоформлених працівників, що може свідчити про ухилення від сплати податків.

Ухвалою судді від 25.10.2024 в справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 20.11.2024 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду адміністративної справи №380/21573/24 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 17.12.2024 вирішено залучити до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Львівській області та Головне управління Національної поліції у Львівській області.

У судовому засіданні, що відбулось 11.03.2025, представник позивача подану ним позовну заяву підтримав та просив таку задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 24.05.2025 №2759-ПП «Про проведення фактичної перевірки» посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,, за адресою здійснення господарської діяльності: Львівьска область, Львівський район, с.Мавковичі, щодо дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору.

За результатом проведення перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області складено акт фактичної перевірки №22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 від 27.05.2024, у пункті 2.2.20 якого зазначено, зокрема, таке: «Згідно листа Національної поліції України (Львівське РУ Поліції № 2, від. поліції № 1) вих. 11.04.2024 №1449/45/01-14 та пояснень встановлено факт використання праці ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин в березні 2024 року».

Згідно висновків акту перевірки ФОП ОСОБА_1 допущено порушення статті 24 Кодексу законів про працю України.

05.06.2024 Міжрегіональним управлінням отримано матеріали фактичної перевірки від Головного управління ДПС у Львівській області, у зв`язку із чим листом від 06.06.2024 №ЗХ/3.1/8968-24 повідомлено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , що у відповідності до пункту 2 Порядку № 509 отримання акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою для накладення штрафу. Одночасно цим листом Міжрегіональним управлінням на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 06.06.2024 №ЗХ/ЛВ/ ДПС-22211/13/25/ НОМЕР_2 , яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 11.07.2024.

11.07.2024 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 27.05.2024 № 22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 , керуючись статтею 259 КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, та у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 2 групи, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 попередження.

Вважаючи протиправним застосоване до ФОП ОСОБА_1 попередження, останній звернувся до суду з метою його скасування.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини врегульовано Кодексом законів про працю України (далі КзпП України; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини першої статті 24 КзПП України Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Частиною четвертою статті 24 КзПП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідальність за порушення законодавства про працю передбачено статтею 265 КзпП України.

Відповідно до частини першої статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої-третьої груп, застосовується попередження.

Згідно частини четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким порядком, зокрема, є Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі Порядок №509).

У відповідності до абзацу сьомого пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються на підставі: акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Аналіз наведених норм Кодексу законів про працю України дає підстави зробити висновок про те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 815/5427/17, від 04 липня 2018 року у справі № 820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі № 815/954/18, у справі № 1840/2507/18, у справі № 824/896/18-а, від 03 березня 2020 року у справі № 1540/3913/18, від 27 червня 2024 року у справі №380/761/20, від 17 вересня 2024 року у справі № 460/13803/21.

Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вчинення фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу (або ж попередження) відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

За змістом норм пункту 80.10 статті 80, пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України (далі ПК України), якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Висновки, щодо застосування зазначених положень, а також стосовно того, що акт перевірки є документом, що підтверджує факт її проведення, викладені у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №380/1116/20, від 21 квітня 2021 року у справі №260/586/20.

Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу чи попередження, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 КзпП України.

Суд констатує, що повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання фізичними особами-підприємцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) належать податковому органу відповідно до закону.

Одночасно з цим повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення у спосіб накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 Кодексу законів про працю України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці). Відповідні приписи про це наведені у пункті 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення №96).

Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

На цій підставі суд зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання останнього Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, то Держпраця відповідно до закону наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.

Судом встановлено, що Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці на підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області №22211/13/25/РРО/ від 27.05.2024 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано відповідальність у вигляді попередження.

У відповідності до вищевказаного акту перевірки, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 допущено використання праці ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин в березні 2024 року.

Судом також встановлено, що єдиною обставиною, яка слугувала підставою для висновку відповідача про те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснено допущення ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору був лист Головного управління Національної поліції у Львівській області 1449/45/01-14 від 11.04.2024, до якого долучено пояснення ОСОБА_2 від 18.03.2024.

З цього приводу суд відзначає, що як видно з наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 24.05.2025 №2759-ПП «Про проведення фактичної перевірки», таким вирішено провести фактичну перевірку столярного цеху ФОП ОСОБА_1 за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Мавковичі.

Метою проведення перевірки було, серед іншого, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору.

При цьому у відповідності до вищезазначеного наказу, таким вирішено провести перевірку діяльності роботодавця за період його діяльності саме з 24.05.2024.

Суд враховує те, що станом на момент проведення фактичної перевірки (тобто 27.05.2024) посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області не встановлено факту допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору.

Вказане підтверджується й самим актом фактичної перевірки №22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 від 27.05.2024, в якому відсутні будь-які відомості про роботу ОСОБА_5 на виробництві у позивача. Це, у свою чергу обумовлено тим, що станом на 27.05.2024 ОСОБА_5 вже було звільнено з займаної ним посади.

Суд враховує й той факт, що ОСОБА_2 в період з 26.03.2024 по 08.05.2024 був офіційно працевлаштований у позивача. Відповідна обставина підтверджується передусім його заявою від 26.03.2024 про прийняття на роботу; наказом №5 від 26.03.2024 про прийняття ОСОБА_2 з 27.03.2024 на постійну роботу на посаду столяра з випробувальним терміном строком 3 місяці на підставі його заяви; трудовим договором від 26.03.2024; повідомленням ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про прийняття працівника на роботу; відміткою у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 про прийняття про прийняття на посаду столяра у ФОП ОСОБА_1 ; наказом №2 про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України від 08.05.2024.

Таким чином, суд доходить висновку, що обставини притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді попередження за порушення ним абзацу другого частини другої статті 265 КзпП України не доведені належним чином.

Суд звертає увагу на те, що порядок проведення фактичної перевірки позивача посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області не є предметом окремого судового дослідження в межах цієї справи. Разом з тим, оскільки висновки перевірки, викладені в акті фактичної перевірки №22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 від 27.05.2024, лягли в основу прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, суд вправі надати оцінку таким висновкам при ухваленні даного судового рішення.

Так, дослідивши матеріали проведення фактичної перевірки позивача, які містять пояснення ОСОБА_2 від 18.03.2024, суд встановив, що ОСОБА_2 підтвердив, зокрема, неофіційне працевлаштування у ФОП ОСОБА_1 у період з січня 2024 року по 18.03.2024.

Однак суд наголошує на тому, що вказаний проміжок часу не охоплюється часовими рамками проведення фактичної перевірки, встановленими наказом Головного управління ДПС у Львівській області від 24.05.2025 №2759-ПП, оскільки таку, як вже згадано судом вище, вирішено проводити за період діяльності позивача саме з 24.05.2025.

Відтак, посадові особи Головного управління ДПС у Львівській області, взявши до уваги пояснення ОСОБА_2 від 18.03.2024 при здійсненні перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 з 24.05.2025, вийшли за межі такої фактичної перевірки, визначивши порушення останнім норм КзпП України.

Насамкінець суд звертає увагу на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2020 року у справі №420/3197/19, від 21 серпня 2020 року у справі №822/1037/18, від 25 лютого 2022 року у справі №420/7851/19, в яких вказано, що відомості, викладені в акті перевірки податкового органу, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці. Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

Як видно з матеріалів позовної заяви, на стадії розгляду справи про притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності, позивачем подавались пояснення з приводу акту перевірки Головного управління ДПС у Львівській області №22211/13/25/РРО/ НОМЕР_1 від 27.05.2024 (отримані Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці 02.07.2024) із зазначенням всіх обставин, пов`язаних з працевлаштуванням ОСОБА_5 .

Водночас, вказані пояснення позивача було залишено поза увагою відповідача.

На підставі викладеного суд доходить висновку про недоведеність вини ФОП ОСОБА_1 у інкримінованому йому порушенні абзацу другого частини другої статті 265 КзпП України, а також про відсутність об`єктивно існуючих підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді попередження.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Решта суми судового судового збору є сплаченою позивачем надміру.

З урахуванням того, що суддя у справі в період з 17.03.2025 по 19.03.2025 перебувала на лікарняному, повний текст рішення ухвалюється судом в перший робочий день судді 20.03.2025.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати попередження Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 11 липня 2024 року №3Х/ЛВ/ДПС-22211/13/25/PPO/ НОМЕР_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2025.

Суддя Желік О.М.