Справа № 480/5667/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 р. Справа № 480/5667/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 21.11.24 у справі № 480/5667/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі за текстом також відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди із відповідними доплатами згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та допомоги на оздоровлення (за 2024 рік) судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102 грн у період з 01.04.2024 по дату ухвалення судового рішення у даній справі;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області нарахувати та виплатити судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 суму недоплаченої у період з 01.04.2024 по день ухвалення судового рішення у даній справі суддівської винагороди із відповідними доплатами згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та допомоги на оздоровлення за 2024 рік із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028 грн. відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.04.2024 по 28.06.2024 року (включно), обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.04.2024 по 28.06.2024 року (включно), відповідно до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 року складає 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. При цьому обрання відповідачем розрахункової величини для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн не є самовільною дією, а прямою вказівкою Закону № 3460-IX, який є чинним, не конституційним не визнавався та не скасовувався, а тому підлягає виконанню. Додатково заперечує проти розгляду справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки таким чином ТУ ДСА позбавлена конституційного права щодо оскарження судових рішень в касаційному порядку. З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.03.2021 у справі № 340/1916/20, звертає увагу, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя, розпорядником якої є ДСА України.

Позивач правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористався.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 15 липня 1999 року № 952-XIV ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді Ковпаківського районного суду міста Суми (а.с. 11).

Наказом голови Ковпаківського районного суду міста Суми від 10.03.2022 № 2-ОС позивачу встановлено надбавку за вислугу років з 04 березня 2022 року у розмірі 80 відсотків посадового окладу (а.с.13).

Наказом голови Ковпаківського районного суду міста Суми від 03.10.2022 №7-ОС визначено вважати позивача обраним на посаду заступника голови Ковпаківського районного суду м. Суми строком на три роки з 04.10.2022 по 03.10.2025 року включно (а.с.15).

Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 26.06.2024 року № 04-2753/24, позивачу суддівська винагорода за квітень 2024 - червень 2024 року нарахована і виплачена відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2024 рік" із застосуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн, а допомога на оздоровлення до щорічної відпустки у вище згадані періоди не нараховувалася (а.с. 18).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.04.2024 по 28.06.2024 року (включно), обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні, суд першої інстанції виходив із наявності у позивача права на нарахування та виплату суддівської винагороди з 01.04.2024 по 28.06.2024, обчисленої виходячи із встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн., із урахуванням виплачених сум, оскільки вважав, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі статті 7 Закону № 3460-IX є неправомірною.

З огляду на помилкове застосування до спірних правовідносин норм абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік та невиконання обов`язку ТУ ДСА у Сумській області здійснити судді Ковпаківського районного суду міста Суми ОСОБА_1 нарахування та виплату суддівської винагороди з 01.04.2024 по 28.06.2024 відповідно до вимог статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 1 січня 2024 року складає 3 028 грн 00 коп, суд зобов`язав першого відповідача вчинити такі дії.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди із відповідними доплатами згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та допомоги на оздоровлення (за 2024 рік) судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102 грн у період з 29.06.2024 по дату ухвалення судового рішення у даній справі; зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області нарахувати та виплатити судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 суму недоплаченої у період з 29.06.2024 по день ухвалення судового рішення у даній справі суддівської винагороди із відповідними доплатами згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та допомоги на оздоровлення (за 2024 рік) із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028 грн. відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Водночас суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області щодо нарахування та виплати допомоги на оздоровлення (за 2024 рік) судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102 грн у період з 01.04.2024 по 28.06.2024 (включно); зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області нарахувати та виплатити судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 у період з 01.04.2024 по 28.06.2024 (включно) суму допомоги на оздоровлення за 2024 рік із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028 грн відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 26.06.2024 року № 04-2753/24, позивачу допомога на оздоровлення до щорічної відпустки у період з квітня 2024 по червень 2024 року не нараховувалася (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 130 Конституції України зазначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року за № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон № 1402-VIII) встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1.1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1.2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1.25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Статтею 136 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

У свою чергу, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 № 966-XIV (далі за текстом - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік установлено з 1 січня 2024 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень; для працездатних осіб 3028 гривень; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 гривні.

З матеріалів справи вбачається, що за квітень 2024 - червень 2024 року суддівська винагорода позивача нараховувалась відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з урахуванням прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн, що не заперечується сторонами по справі.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає, що відповідач повинен був розрахувати суддівську винагороду відповідно до вимог ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 01.01.2024 складає 3028,00 грн.

Надаючи правову оцінку вказаним діям відповідача, колегія суддів зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Закон України Про Державний бюджет України на 2024 рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права спеціальний закон скасовує дію загального закону (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Колегія суддів зазначає, що сталою та послідовною є практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 02.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі № 240/2978/22, від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22, від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21, від 21.09.2023 у справі № 380/25627/21).

Зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:

- Законом України Про судоустрій і статус суддів закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України Про судоустрій і статус суддів;

- зміна Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Підсумовуючи викладене та приймаючи до уваги збільшення станом на 01 січня 2024 року розміру суддівської винагороди, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на розрахунок суддівської винагороди за квітень 2024 - червень 2024 року відповідно до вимог ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 01.01.2024 складає 3028,00 грн.

У зв`язку з цим, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що обрання ним розрахункової величини для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн не є самовільною дією, а прямою вказівкою Закону № 3460-IX, який є чинним, не конституційним не визнавався та не скасовувався, а тому підлягає виконанню, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України Про судоустрій і статус суддів та, в свою чергу, в межах спірних правовідносин, норми Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік застосуванню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що затверджені ДСА України кошториси на 2024 рік, які свідчать про повне забезпечення річного фонду суддівської винагороди ТУ ДСА України в Сумській області з урахуванням ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства, не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки порушують конституційні гарантії незалежності суддів.

При цьому, згідно з ч. 4 ст.148 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, мав першочергово забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на 2024 рік.

Такий обов`язок та пріоритетність виплати суддівської винагороди у порівнянні з іншими виплатами, крім згаданого вище, випливає також із особливого статусу судді, у тому числі у відставці, необхідності неухильного дотримання гарантій його незалежності.

Натомість відповідачем зазначений обов`язок не був виконаний через помилкове застосування до спірних правовідносин норм частини статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", а не через відсутність відповідних бюджетних призначень. Жодних доказів того, що ДСА України не забезпечило відповідних видатків суду не надано.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування суддівської винагороди в належному розмірі.

З огляду на викладене, за умови того, що відповідачем суддівська винагорода у визначених Законом розмірах нарахована не була, а повноваженнями щодо нарахування суддівської винагороди наділене Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту права у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.04.2024 по 28.06.2024 року (включно), відповідно до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 року складає 3028,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження колегія суддів зауважує на таке.

Ця справа у розумінні частини шостої статті 12 КАС не належить до справ незначної складності. Водночас така її характеристика автоматично не відносить її до тієї категорії справ, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, водночас суд першої інстанції, беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України умови, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження не вплинув на остаточний результат у суді першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 340/1916/20.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 у справі № 480/5667/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова