Справа № 500/3121/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/3121/24 пров. № А/857/21318/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року, прийняте суддею Дерех Н.В. в м. Тернополі, за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 500/3121/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

в травні 2024, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач 2), в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 08.03.2024 № 03 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати з 01.03.2024 до стажу за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 28.11.1994 по 06.04.1997, з 22.08.1997 по 31.01.2002 та з 07.05.2002 по 16.08.2005; зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити та виплатити з 01.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №03 від 08.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.03.2024 щодо призначення пенсії на пільгових умовах, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Підрозділом 1а розділу XV Списку № 1 постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та від 16.01.2003 № 36 передбачена посада «видувальник скловиробів». Також, суд зауважив, що висновками щодо якості проведеної атестації робочих місць за умовами праці від 02.10.2002 № 138/05, від 19.12.2002 № 172/05, від 06.03.2001 № 042/05 та від 31.01.2006 № 05-02/037, посада «видувальник скловиробів» атестована і за результатами атестації умов праці обґрунтовано підтверджено право працівників, що працювали на цій посаді на пільгову пенсію за Списком № 1. Питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, і, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом. При цьому суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 березня 2018 у справі №233/2084/17.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно за статтею 114 Закону №1058-ІV має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 по справі №825/1906/18.

Враховуючи те, що у позивача відсутній пільговий стаж, у Головного управління були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Таким чином, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління № 03 від 08.03.2024 є незаконним, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 23.08.2023.

01.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №03 від 08.03.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу - 10 років. Зокрема, відповідач - 1 вказав, що страховий стаж позивача становить 34 роки 00 місяців, пільговий стаж особи становить 00 років 00 місяців. До пільгового стажу не зараховано періоди: з 28.11.1994 по 06.04.1997, з 22.08.1997 по 31.01.2002 та з 07.05.2002 по 16.08.2005 згідно пільгових довідок № 26/01/1 та № 26/01/2 від 26.01.2024, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637. Відсутні дані права підпису Ліквідатора.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Одеській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Спірним питанням даної справи є призначеної пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі як і раніше - Закон № 1058).

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначено ст. 114 Закону № 1058.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків, наведених Конституційним Судом України у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018(746/15).

Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону постановою Кабінету Міністрів України за №637 від 12 серпня 1993 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній» (далі Порядок № 637).

Згідно з пунктами 1 - 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості, зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 у справі № 233/2084/17.

Як вбачається з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивач 01.08.1992 прийнятий на роботу учнем видувальника скловиробів на Бережанський склозавод. 22.06.1994 Бережанський склозавод реорганізовано в AT «Бережанський склозавод». 28.11.1994 позивачу присвоєно IV розряд видувальника скловиробів. 07.04.1997 позивач переведений учнем обробника видувних виробів (так в тексті). 22.08.1997 позивач переведений видувальником скловиробів V розряду. 01.02.2002 переведений учнем обробника видувних виробів (так в тексті). 07.05.2002 Позивач переведений видувальником скловиробів по V розряду. 16.08.2005 Позивач звільнений з роботи за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно із уточнюючою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.01.2024 № 26/01/1 позивач з 28.11.1994 по 06.04.1997 (02 роки 04 місяці 09 днів) та з 22.08.1997 по 31.01.2002 (04 роки 05 місяців 10 днів) виконував роботу в шкідливих умовах в скляному виробництві - видував гарячі скловироби вручну і працював за професією «видувальник скловиробів», що передбачена Списком № 1, розділом XV, підрозділом 1а, код КП 1150101а-11548 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Відповідно до уточнюючої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.01.2024 № 26/01/2 позивач з 07.05.2002 по 16.08.2005 (03 роки 03 місяці 10 днів) виконував роботу в шкідливих умовах в скляному виробництві - видував гарячі скловироби вручну і працював за професією «видувальник скловиробів», що передбачена Списком № 1, розділом XV, підрозділом 1а, код КП 15.1а постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підрозділом 1а розділу XV Списку № 1 постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та від 16.01.2003 № 36 передбачена посада «видувальник скловиробів».

Так, висновками щодо якості проведеної атестації робочих місць за умовами праці від 02.10.2002 № 138/05, від 19.12.2002 № 172/05, від 06.03.2001 № 042/05 та від 31.01.2006 № 05-02/037, посада «видувальник скловиробів» атестована і за результатами атестації умов праці обґрунтовано підтверджено право працівників, що працювали на цій посаді на пільгову пенсію за Списком № 1, що не спростовано пенсійним органом.

Колегія суддів також не приймає до уваги твердження пенсійного органу про неможливість зарахування періодів роботи позивача на посаді видувальника скловиробів з 28.11.1994 по 06.04.1997 (02 роки 04 місяці 09 днів), з 22.08.1997 по 31.01.2002 (04 роки 05 місяців 10 днів) та з 07.05.2002 по 16.08.2005 (03 роки 03 місяці 10 днів) згідно з довідками від 26.01.2024 № 26/01/1 та № 26/01/2, оскільки у вказаних довідках відсутні дані про право підпису Ліквідатора, оскільки такі відомості є загальнодоступними і відповідач-1, як орган державної влади, не позбавлений можливості перевірити такі відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Щодо покликання пенсійного органу на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв`язку з невідповідністю довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, то суд першої інстанції вірно зазначив, що наявний трудовий стаж позивача, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку і з таким погоджується колегія суддів, що позивач на момент подання заяви про призначення пенсії 01.03.2024 мав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у нього достатньо загального трудового (страхового) стажу (34 роки 00 місяців); досягнув віку 50 років 03 місяці; пільговий стаж за Списком № 1 становив 10 років 00 місяців 29 днів (02 роки 04 місяці 09 днів + 04 роки 05 місяців 10 днів+03 роки 03 місяці 10 днів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області №03 від 08.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, з метою належного захисту прав позивача, суд першої інстанції підставно зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.03.2024 щодо призначення пенсії на пільгових умовах, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, оскільки суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, і, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 у справі №233/2084/17.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у справі № 500/3121/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар