Справа № 620/10246/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 березня 2025 року

м. Київ

справа №620/10246/24

адміністративне провадження № К/990/10042/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Жука А.В., Соколова В.М.,

перевірив касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі №620/10246/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку 17 липня 2024 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 113956,71 грн з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.

В решті позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) - задоволено частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року - змінено в мотивувальній та резолютивній частинах в редакції цієї постанови суду.

Викладено абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 337824,25 (триста тридцять сім тисяч вісімсот двадцять чотири гривні та двадцять п`ять копійок) грн з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми».

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року - залишено без змін.

10 березня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі №620/10246/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року справу №620/10246/24 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме застосування принципу пропорційності (співмірності) при визначені сум середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку за статтею 117 КЗпП України за період з 19 липня 2022 року.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що відповідачем не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування

Суд зауважує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22 виклав правову позицію щодо застосування статті 117 КЗпП України, зокрема, і в редакції з 19 липня 2022 року.

Також скаржник вказує, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього, оскільки Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, а Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону та загальна чисельність Державної прикордонної служби України становить 60000 осіб, у тому числі 52000 військовослужбовців. В особливий період загальна чисельність Державної прикордонної служби України збільшується на кількість особового складу, призваного на військову службу на виконання указів Президента України про мобілізацію, затверджених законами України. Скаржник вказує, що правова практика, запропонована апеляційний судом в оскаржуваній постанові (невиправдане ігнорування принципів пропорційності (співмірності), змагальності та диспозитивності під час розгляду в апеляційній інстанції), призвела до завищеного (несправедливого) нарахування величезних сум середньої заробітної плати за час затримання остаточного розрахунку. Така правова практика тягне за собою невиправдано завищені видатки державного бюджету на вказані виплати під час воєнного стану, коли діє гасло: «Все для фронту, все для Перемоги!». В умовах збройної агресії такі завищені видатки є явно неприпустими і несправедливими. Тому вказана правова практика негативно впливає й на ділову репутацію та імідж Держприкордонслужби, що привертає значний суспільний інтерес, створює несхвальне враження уявно завищених виплат середнього заробітку в умовах збройної агресії та актуального суспільного запиту на справедливість.

Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Суд також відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів та лише загальні посилання на бюджетні витрати та можливі наслідки таких витрат, за відсутності вмотивованих підстав, не свідчать про винятковість цієї справи, доводи скаржника в цій частині зводяться виключно до незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій.

Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Також скаржник, посилаючись на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, вказує, що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності та розглянув в порядку спрощеного позовного провадження помилково, оскільки відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 12 КАС України включно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Скаржник вказує, що розмір присудженої апеляційним судом шкоди до стягнення позивачу у формі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 337824,25 (триста тридцять сім тисяч вісімсот двадцять чотири гривні та двадцять п`ять копійок) гривень з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми, що значно перевищує 302800 гривень (3028 х 100 = 302800).

Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо помилковості віднесення судом першої інстанції цієї справи до справ незначної складності, оскільки частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, справи щодо: 1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підпадає під визначення підпункту 1 частини шостої статті 12 КАС України.

Також Суд зазначає, що відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня, а отже, ця справа є справою незначної складності.

Враховуючи викладене, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи, яка відноситься до категорій справ незначної складності.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі №620/10246/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: А.В. Жук

В.М. Соколов