Справа № 990/88/25
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 березня 2025 року

м. Київ

справа №990/88/25

адміністративне провадження № П/990/88/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Загороднюка А.Г., Мацедонської В.Е., Соколова В.М.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та/або дій,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить визнати протиправною бездіяльність та/або дій Президента України та правоохоронних органів, що призвело до порушень (статей 1, 3, 8, 22, 27, 28, 46, 48, 49, 59 Конституції України) та як наслідок невиплати пенсії (стаття 175 Кримінального кодексу України) та права на відшкодування нанесеної шкоди від карного чи адміністративного злочину.

На переконання позивача спір виник з органами влади, а саме з поліцією, Державним бюро розслідувань, Президентом України щодо того чи є деякі злочини карними, чи є адміністративними. Тобто виник спір щодо підсудності та встановлення відповідача. Позивач вважає, що саме суд має визначати підсудність справ та саме у Верховного Суду України є право звертатися до Конституційного Суду України. Оскільки Президент України відмовляється звертатися до Конституційного Суду України з приводу такого питання, то також потребує вирішення питання чи є законною така відмова.

Відповідно, позивач просить суд встановити всі обставини справи і якщо злочин карний, то встановити належну особу, повідомити її про карний злочин і зобов`язати внести заяву до ЄРДР упродовж 24 годин, одночасно визнати порушення відповідачами правил статті 214 КПК України вносити заяву про карний злочин протягом 24 годин, і визнати винуватими в діях або бездіяльності як мають ознаку статей 367, 396 КК України. У випадку якщо злочин є адміністративним, то визнати відповідачів винними, бо до повноважень правоохоронних органів адміністративні справи також не належать.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що є особою з інвалідністю, отже за законом є непрацездатним, описує низку взаємопов`язаних подій та стверджує про системні порушення його прав та прав його померлої матері з боку органів державної влади та посадових осіб. На думку позивача органи влади, зокрема, Пенсійний фонд, поліція, медичні заклади, Державне бюро розслідувань, Кабінет Міністрів України та Президент України вчинили ряд незаконних дій, які призвели до тяжких наслідків.

На переконання позивача відбулося порушення права його матері на належне медичне обслуговування (стаття 49 Конституції України, статті 139, 140 Кримінального кодексу України); відмовлено у відкритті кримінального провадження (стаття 214 КПК України, статті 367, 396 КК України); право на поховання (стаття 3 Закону України «Про поховання та похоронну справу»), а також порушено його право на гідний життєвий рівень (стаття 48 Конституції України); право на охорону здоров`я (стаття 49 Конституції України, статті 139, 140 КК України); на захист від неправомірних дій органів влади (стаття 56 Конституції України, статті 367, 396 КК України); на справедливий суд та правову допомогу (статті 55, 59 Конституції України, стаття 56 КПК України); на особисту недоторканість (стаття 29 Конституції України); на свободу вираження поглядів (стаття 34 Конституції України).

У зв`язку з цим позивач виокремлює системні проблеми, що призводять до порушення прав. Такими, на його переконання, є неоднозначне трактування поняття «карний злочин», а тому правоохоронні органи можуть ігнорувати заяви про злочини, посилаючись на їх «малозначність»; занижений прожитковий мінімум, який встановлюється без урахування реальних потреб громадян, порушуючи їхнє право на гідний життєвий рівень; відсутність незалежного розслідування злочинів, скоєних правоохоронними органами, оскільки, Державне бюро розслідувань замість проведення такого розслідування, перекладає відповідальність на саму поліцію.

З метою доказу кримінального злочину позивач вважає за необхідне встановити ряд фактів, серед яких невідповідність статті 7 Закону України про бюджет України на 2021-2025 роки з метою доведення що сума прожиткового мінімуму в три рази нижча за реальний прожитковий мінімум, що доведе вчинення Кабінетом Міністрів України злочину за статтею 359 КК України.

Враховуючи що Президент України підписав закон про Державний бюджет України, то він несе відповідальність за Кабінет Міністрів України, який приймав протиправні закони, і за Верховну Раду України, і за порушення статей 102, 106 Конституції України з урахуванням того, що він очолює Державне бюро розслідувань, а отже є співучасником злочину як за статтями 175, 109 КК України, так і злочину за ознаками статтей 115, 442 КК України.

З метою довести що мова йде саме про карний злочин, але слідчий суддя і поліція разом з Державним бюро розслідувань вважає що злочину немає, позивач вважає, що треба встановити чи є злочином чи бездіяльністю влади порушення його права на пенсію, що призвело до невиплати різниці між отриманою пенсією і тією, яку мав отримати по втраті годувальника. Для цього необхідно звернутися до Верховного Суду України з поданням про звернення до Конституційного Суду України для отримання роз`яснення щодо питань, необхідних для встановлення підсудності цієї справи, серед яких:

- чи є дії, пов`язані з порушенням статей 27, 28, 46, 48, 49 Конституції України, а саме зменшення пенсій, невиплата пенсій, підробка документів, в контексті цієї справи, суспільно небезпечним діянням, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених статтями 109, 115, 367, 442, 175, 185, 358 КК України (зокрема, стосовно можливої підробки бюджету та геноциду громадян України);

- чи є такі діяння службовою халатністю або недбалістю державних службовців, які не підпадають під кримінальну відповідальність, а мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства;

- чи є зменшення пенсій, невиплата пенсій та/або крадіжка державних коштів, в контексті цієї справи, порушенням статей 19, 8, 22 Конституції України, яке вимагає встановлення суспільної небезпеки діяння судом? Що зазначається як злочин статті 358, 175 КК України через підробку бюджету України;

- скільки років (максимальний/розумний строк) може тривати судовий розгляд справи про призначення адвоката, враховуючи положення закону, що передбачає розгляд такого питання протягом 5 днів;

- чи має право малозабезпечений пенсіонер, інвалід ІІ групи, з проблемами зі здоров`ям (гіпертонія, неврологічні захворювання, захворювання хребта), який не може ефективно захищати свої права самостійно, просити прокурора представляти його інтереси в суді на підставі положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру»;

- чи є порушенням статей 55, 56, 59 Конституції України права на захист та права на справедливий суд, якщо суди упродовж тривалого часу (наприклад, 3 роки) не розглядають позов до Міністерства юстиції України про призначення адвоката, особливо в ситуації, коли заявник є інвалідом, потребує правової допомоги, а поліція не розслідує злочини проти адвокатів;

- чи має значення для вирішення питання про надання безоплатної правової допомоги факт, що поліція не розслідує кримінальні злочини проти адвокатів;

- чи порушує суд право позивача не розглядаючи і не беручи до уваги неможливість отримати адвоката.

У кінці своєї позовної заяви ОСОБА_1 просить суд визнати карними злочинами вчинення Президентом України, Пенсійним фондом України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою України дій щодо повалення конституційного ладу, підробку документів щодо прожиткового рівня та непереведення на пенсію по втраті годувальника, і зобов`язати внести його публічну заяву про карний злочин Президента України до ЄРДР упродовж 24 годин.

18 березня 2025 року позивач надіслав клопотання, в якому, зокрема, просив викликати його в судове засідання для надання пояснень з приводу заявлених позовних вимог зі здійсненням звукозапису, а також зупинити провадження у справі для звернення до Конституційного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

У пункті 3 частини першої статті 4 КАС України міститься визначення поняття «адміністративний суд», згідно із яким - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

За пунктом 5 частини першої статті 4 КАС України адміністративне судочинство - це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

У главі 2 розділу I «Загальні положення» КАС України визначено правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, а також розмежовано предметну, інстанційну та територіальну юрисдикцію (підсудність) різних адміністративних справ.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Після одержання позовної заяви суддя відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 171 КАС України з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як слідує зі змісту позовної заяви, адміністративний позов ОСОБА_1 заявив до Держава Україна, від імені якої виступають Президент України (відповідач 1), Міністерство внутрішніх справ України (відповідач 2), Державне бюро розслідувань (відповідач 3), Головне управління Пенсійного фонду України (відповідач 4).

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою (частина перша статті 266 КАС України).

Отже, нормами КАС України встановлений вичерпний перелік адміністративних справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, а також суб`єктів владних повноважень, які можуть бути відповідачами у таких справах, серед яких є, зокрема, Президент України та відсутні такі суб`єкти, як Міністерство внутрішніх справ України, Державне бюро розслідувань, Головне управління Пенсійного фонду України.

Інші категорії адміністративних справ, у тому числі з вимогами до інших суб`єктів владних повноважень, які не зазначені у частині четвертій статті 22 КАС України, Верховному Суду як суду першої інстанції не підсудні.

За загальним правилом судами, які вирішують адміністративні справи у першій інстанції, є місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди).

Згідно з частинами першою та другою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача.

Положенням наведеної процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас у статті 172 КАС України встановлено заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон визначає особливості порядку їхнього розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).

У той же час закон установлює умову, за якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або кілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог (частина шоста статті 172 КАС України).

Нормами КАС України імперативно врегульовано підсудність адміністративних справ із визначенням категорій справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, які хоч і пов`язані між собою, але їхній розгляд віднесено до підсудності іншого адміністративного суду як суду першої інстанції.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 об`єднав кілька вимог до різних суб`єктів владних повноважень. Одні з цих вимог - до Президента України, а відтак за правилами виключної підсудності належать до компетенції Верховного суду як суду першої інстанції, тоді як інші вимоги, які звернуті до Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Головного управління Пенсійного фонду України, не підсудні Верховному Суду, як суду першої інстанції.

Також слід звернути увагу на те, що позивач просив суд ухвалити відповідні процесуальні рішення також щодо дій Пенсійного фонду України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України направлених, на його переконання, на повалення конституційного ладу, проте відповідачами таких суб`єктів владних повноважень у цій справі не визначив.

Згідно із пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи, що позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їх роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Головного управління Пенсійного фонду України, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення цієї позовної заяви позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.

Аналогічна позиція щодо застосування норми пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України Велика Палата Верховного Суду викладала неодноразово, зокрема, у постановах від 02 березня 2023 року у справі №215/3640/22, від 11 липня 2024 року в справі №990/198/24, від 05 грудня 2024 року в справі №990/308/24.

З огляду на встановлені КАС України процесуальні обмеження на звернення до адміністративного суду з позовом, з яким звернувся позивач, її повернення обумовлено вимогою норм процесуального права щодо розгляду справи належним судом.

Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторно звернутися до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до суду.

Враховуючи викладеного та керуючись статтями 22, 169, 171, 172, 248, 256, 266 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та/або дій - повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Копію цієї ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторно звернутися до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано, або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

А.Г. Загороднюк

В.Е. Мацедонська

В.М. Соколов