Справа № 331/5448/24
Суддя: Яцун О. О.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

18.03.2025 Справа № 331/5448/24
Провадження № 2-а/331/14/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

за участю секретаря судового засідання Красан І.Л.,

представника позивача адвоката Волошиної Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника Волошиної Євгенії Вячеславівни, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника Волошиної Є.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1194830 від 28.08.2024 року (а.с.8), звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову № 555 від 26.08.2024 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування поданого адміністративного позову зазначено, що 26.07.2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 ., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на 08 год. 00 хв. 29.07.2024 року, для визначення призначення на особливий період. Вказану повістку ОСОБА_1 отримав, про що свідчить проставлений його особистий підпис в розписці від 26.07.2024 року. У визначений у повістці час, а саме 29.07.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Позивач зазначив, що у повістці не зазначено дату народження, повну адресу особи, яка викликається та відсутня дата видачі повістки, окрім того, вказана повістка підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 .

21.08.2024 року позивача було примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 та було складено протокол про адміністративне правопорушення № 671, у якому не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення, не зазначено свідків, а також не зазначено ім`я та по батькові особи, яка склала протокол.

26.08.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було розглянуто матеріали справи відносно позивача ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та винесено постанову № 555, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн., однак, ОСОБА_1 вважає дану постанову протиправною та винесеною з порушенням вимог чинного законодавства.

Позивач також зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно, начальник структурного відділу РТЦК не наділений повноваженнями згідно із законом проводити розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, зокрема й за ст. 210 КУпАП.

Крім того, позивач стверджує, що він не є військовозобов`язаною особою, оскільки вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 06.07.2010 року у справі № 1- 55/10 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна. Відповідно до довідки про звільнення, ОСОБА_1 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби у період з 08.10.2009 року по 25.03.2016 року. Після звільнення, позивача було виключено з військового обліку па підставі п. 6 ч. 6 ст. 36 Закону № 2232-ХІІ, а отже він не є військовозобов`язаною особою та не повинен виконувати Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою, позивач також зазначив, що постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у грошовій сумі 25500 грн. (одна тисяча п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), який є максимальним розміром, передбаченим санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Разом з тим, позивач стверджує, що КУпАП передбачено єдиний вимір розміру стягнення у виді штрафу у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Виходячи з вищенаведеного, позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 555 від 26.08.2024 року, закрити провадження у справі, стягнути на його користь з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 06 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.29).

22 листопада 2025 року від представника відповідача Крамаренка А.А., який діє на підставі наказу № 801 від 02.10.2024 року (а.с.52), надійшов до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому представник сторони відповідача просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення, з підстав необґрунтованості позову, посилаючись на те, що 26.07.2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було вручено повістку про виклик на 08 год. 00 хв. 29.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення призначення на особливий період, яку останній отримав, що підтверджується його особистим підписом в розписці від 26.07.2024 року. Проте, 29.07.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився з невідомих причин, про причини неявки не повідомив. У зв`язку з чим, 21.08.2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення № 671, у якому сповіщено позивача про місце і час розгляду справи, а саме 26.08.2024 року о 09 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказав, що не був у місті Запоріжжі, проте належних доказів на підтвердження цього він не надав. Між тим, під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що раніше він був знятий з військового обліку, як засуджений за тяжкий злочин. В той же час, представник відповідача стверджує у відзиві, що позивач має статус військовозобов`язаного та зобов`язаний перебувати на військовому обліку. Вважає, що такими діями позивач порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З зазначеного вбачається, що громадянин ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке є триваючим правопорушенням. Також звернуто увагу, що до функціональних обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , затверджених начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 26.12.2023 року, прямо відноситься розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладання адміністративних стягнень. Відповідно до абз. 6 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 154 від 23 лютого 2022 року, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Також представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн. 00 коп., що відповідає одній тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Представник відповідача вважає, що постанова № 555 від 26.08.2024 року винесена з додержанням вимог чинного законодавства, тому позовна заява задоволенню не підлягає (а.с.47-50).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник позивача адвокат Волошина Є.В. у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судове засідання також повторно з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Так, згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За правилами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення, а також технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до статей 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що 26 липня 2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик на 08 год. 00 хв. 29.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою визначення призначення на особливий період (з.б.а.с.19).

Відповідно до розписки № 106ГО2 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто отримав 26.07.2024 року повістку про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою визначення призначення на особливий період на 08 год. 00 хв. 29.07.2024 року, (а.с.56).

Проте, у визначений у повістці час і місце, а саме 29 липня 2024 рок до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що повістка, яка була йому видана 26.07.2024 року, не відповідає формі повістки, визначеній додатком 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, а також, що у повістці відсутні дата народження, повна адреси особи, яка викликається та дата видачі повістки, суд вважає безпідставними, оскільки повістка, яка була складена групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 та вручена ОСОБА_1 26.07.2024 року за формою і змістом відповідає додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.

Крім того, суд звертає увагу, що факт отримання повістки та належного сповіщення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою визначення призначення на особливий період на 08 год. 00 хв. 29.07.2024 року не оспорюється позивачем.

21 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 671, де зазначено, що 29 липня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини неявки не повідомив. У протоколі також зазначено, що громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Між тим, упротоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що він не був у місті Запоріжжі (а.с.22).

Разом з тим, 21 серпня 2024 року ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 26 серпня 2024 року. Дану повістку ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується його підписом у розписці (з.б.а.с.56).

26 серпня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за участю ОСОБА_1 та винесено постанову № 555, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн. (а.с.54-55).

Відповідно до положень глави19 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту, у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги.

Згідно статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та суть адміністративного правопорушення.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Перевіряючи доводи позивача щодо неправомірності розгляду справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Згідно статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210- 1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до функціональних обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджених начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 26.12.2023 року, начальник має розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення (а.с.53).

Отже, доводи позивача щодо неправомірності розгляду справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Перевіряючи доводи позивача про те, що після його звільнення з місць позбавлення волі, позивача ОСОБА_1 було виключено з військового обліку па підставі п.6 ч.6 ст.36 Закону № 2232-ХІІ, а отже він не є військовозобов`язаною особою та не повинен виконувати Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу», суд зазначає наступне.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 06 липня 2010 року у справі № 1-55/10 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна (а.с.12-18).

Відповідно до довідки про звільнення серії ЗАП № 00094, ОСОБА_1 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби у період з 08.10.2009 року по 25.03.2016 року (а.с.11).

Згідно абзацу 12 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку(пункту 3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період).

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152 -156-1, 258 - 258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, відповідно до внесених змін до чинного законодавства, громадянин ОСОБА_1 має статус військовозобов`язаного та зобов`язаний перебувати на військовому обліку, а отже доводи позивача, що він не є військовозобов`язаною особою та не повинен виконувати Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу», суд вважає безпідставними та не приймає їх до уваги з огляду на вищевикладене.

Щодо твердження позивача про те, що розмір зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного стягнення у виді штрафу має бути визначено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а не у певній грошовій сумі в гривнях, суд зазначає наступне.

Норми Кодексу України про адміністративні правопорушення зобов`язують призначати стягнення в межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, та з урахуванням обставин, встановлених статтею 33 кодексу.

У санкціях статей (санкціях частин статей) Особливої частини КУпАП стягнення у виді штрафу встановлено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Зокрема, санкцією частини 3 статті 210-1 цього Кодексу, за якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, визначено стягнення у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 27 КУпАП штраф визначено як грошове стягнення, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з «Перехідними положеннями» Податкового кодексу (п.5 підрозділу 1 розділ ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділ IV цього кодексу для відповідного року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при накладенні стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією відповідної статті КУпАП, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із визначенням його у грошовій сумі в перерахунку його розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Отже, накладення на позивача штрафу у розмірі 25500 грн. 00 коп., що є однієї тисячею п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідає вимогам норм наведеного вище законодавства.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини даної справи, суд приходить до висновку про законність постанови № 555 від 26.08.2024 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки вона є обґрунтованою та такою, що прийнята без порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 року у справі № 560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано з дотриманням вимог чинного законодавства притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 255, 262, 286, 293, 295 КАС України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника Волошиної Євгенії Вячеславівни, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи, відповідно до п. 4) ч. 5 ст. 246 КАС України:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Волошина Євгенія Вячеславівна, місцезнаходження: місто Запоріжжя, проспект Соборний, 151-а;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_2 .

Суддя О.О. Яцун