Справа № 642/6660/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 р.Справа № 642/6660/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Балабай С.С., м. Харків, повний текст складено 17.12.24 року у справі № 642/6660/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області

про скасування постанови у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕНА № 3087222 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, якою притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року у справі № 642/6660/24 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить суд апеляційної інстанції оспорюване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він був притягнутий до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, не зважаючи на те, що пред`явив поліцейським водійське посвідчення категорії В, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, керуючи легковим автомобілем, тобто без порушень вимог п. 2.1. ПДР України. Вважає, що судом допущено підміну понять «повернення права» та «повернення документу», як і поліцейськими при накладенні стягнення.

Крім того, позивач вважає, що поліцейськими при накладення стягнення було порушено право на захист, суд першої інстанції, розглядаючи справу, відмовив йому у клопотанні про розгляд справи з повідомленням та участю сторін, чим не забезпечив його право на розгляд справи за участі адвоката. Надані поліцейськими відеозаписи, які не є безперервними і частково зроблені мобільним телефоном, залишились поза увагою суду, що є наслідком розгляду справи без виклику сторін. Є обґрунтовані сумніви, що суд переглядав ці записи без виклику сторін, що унеможливило зазначити порушення під час зйомки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 19.09.2024 о 22 годині 50 хвилин командиром взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Вовком Богданом Вікторовичем винесено постанову серії ЕНА № 3087222 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, якою притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до постанови серії ЕНА № 3087222 від 19.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 19.09.2024 о 22 годині 26 хвилин у м. Харкові по вул. Золочівська, буд.19, водій керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ E 200 державний номер НОМЕР_1 , під час зміни смуги руху не ввімкнув показчик повороту та здійснив рух по зустрічній смузі руху, під час перевірки документів виявилось, що водій не має права керування таким транспортним засобом, за що на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 3400 грн., а саме за порушення п. 2.1.а ПДР України.

Позивач не погодився з постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3087222 від 19.09.2024 року, звернувся з позовом до суду.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, надалі - Правила дорожнього руху).

Згідно п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно з підпунктом «а» пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

З повідомлення заступника начальника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС Кизима Р., встановлено, що в Єдиному державному реєстрі МВС міститься інформація щодо видачі громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 26.06.2004 року з дозволеними категоріями «В,С» видане ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків (на теперішній час ТСЦ № 6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях), однак після закінчення терміну позбавлення права керування транспортними засобами, громадянин ОСОБА_1 , станом на 19.09.2024 року теоретичний та практичний іспити не складав.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складання теоретичного і практичного іспитів на право керування транспортними засобами всіх категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Відповідно до п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 р. особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Отже, зважаючи на той факт, що позивач не виконав визначених законодавством вимог, якими обумовлено повернення посвідчення водія особі після закінчення строку позбавлення права на керування транспортними засобами, то наразі позивач є особою, яка не має спеціального права керування транспортними засобами будь-якої категорії. Таким чином дії працівників поліції, які були спрямовані на притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП є правомірними.

Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Таким чином у суб`єкта владних повноважень наявний обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти задоволення адміністративного позову.

В цій справі, на виконання зазначеного обов`язку, суб`єктом владних повноважень надано до суду відеозапис, який зазначений у пункті 7 оспорюваної постанови, на якому зафіксовано момент вчинення позивачем оспорюваного правопорушення.

З наданого відеозапису встановлено, що транспортний засіб MERCEDES-BENZ E 200 з реєстраційним номером НОМЕР_1 рухався по зустрічній смузі для руху та водій при перестроюванні не ввімкнув світловий покажчик повороту. Таким чином, відеозапис містить інформацію про обставину керування позивачем транспортного засобу, що зазначений в оскаржуваній постанові, і що фактично не заперечується позивачем.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 24.02.2023 у справі № 642/314/23 позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Позивачем було подано до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду міста Харкова від 24.02.2023 у справі № 642/314/23. 19.04.2023 апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду міста Харкова від 24.02.2023 щодо ОСОБА_2 без змін. Отже постанова Ленінського районного суду міста Харкова від 24.02.2023 у справі № 642/314/23 набрала законної сили 19.04.2023.

Таким чином, строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами сплинув 19.04.2024.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, повернення позивачу права керування транспортними засобами обумовлене обов`язковим проходженням медичного огляду та повторним складанням теоретичного та практичного іспитів на право керування транспортним засобом всіх категорій, зазначених у посвідченні водія.

Крім того, поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, за базами даних «Інформаційного порталу Національної поліції України» було встановлено, що посвідчення водія, яке пред`явив для перевірки позивач, має статус: «Підлягає вилученню».

Оскільки позивачем не вжито необхідних заходів щодо повернення йому права керування транспортними засобами після позбавлення такого права, то можна обґрунтовано констатувати, що станом на 19.09.2024 позивач не мав права керування транспортним засобом будь-якої категорії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії позивача підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Стосовно доводу апеляційної скарги, що поліцейськими при накладення стягнення було порушено право позивача на захист, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Гарантування кожному права на правову допомогу в контексті статті 59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки зумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Належна реалізація позивачем прав, встановлених статтею 268 КУпАП, у випадку їх роз`яснення до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, мала можливість вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у справі про адміністративне правопорушення.

З наявного відеозапису встановлено, що інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ознайомив позивача з його правами, передбаченими статтями 63 Конституції України, 268, 287, 288 КУпАП, що підтверджується відеозаписом «export-9ipku» (час на бодікамері 474429 19.09.2024 22:42:05). Жодного клопотання про бажання перенести розгляд справи для отримання правової допомоги позивачем заявлено не було. Позивач вільно користувався мобільним телефоном, з відеозапису події встановлено, що він телефонував іншій особі, з його слів адвокату та отримував консультацію. Після чого, інспектор повідомив позивачу про те, що стосовно нього буде винесена постанова, вказав про розмір накладеного стягнення у виді штрафу, у зв`язку з винесення відповідної постанови, строк оплати штрафу та порядок оскарження винесеної постанови, та повідомив про закінчення розгляду справи.

З відеозапису встановлено, що позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю скористатися правовою допомогою вже після розгляду справи про адміністративне правопорушення, коли постанова вже була винесена.

Колегія суддів вважає, що з огляду на поводження поліцейських та зміст діалогу позивача з працівниками поліції, можна об`єктивно прийти до висновку, що поліція не вчиняла дій, спрямованих на позбавлення водія можливості отримання правової допомоги під час розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інспектор не порушив право позивача на отримання правової допомоги, оскільки таке твердження позивача спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відомостями, що містяться на відеозапису.

З огляду на вищезазначене вище, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Між тим, колегією суддів встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ст. 286 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Статтєю 271 КАС України встановлено особливості проголошення та вручення судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ, у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 289 цього Кодексу суд проголошує повне судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.250 КАС України судове рішення (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.10.2024 року у справі №642/6660/24 було відкрито провадження у справі та справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року у справі № 642/6660/24 прийнято за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що нормами КАС України цю категорію справ (справи з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), визначено як термінові справи, розгляд яких здійснюється у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, що відповідно унеможливлює її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та письмового провадження.

Тобто, судом першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 250, 271 та 286 КАС України не проголошено повне судове рішення.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.07.2024 року у справі №520/21767/23, однією з обов`язкових підстав для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції відповідно до п.7 ч.3 ст.317 КАС України є саме розгляд за правилами спрощеного позовного провадження справи, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно приписів п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з таким порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для обов`язковою підставою для скасування судового рішення, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року у справі № 642/6660/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін

Повний текст постанови складено та підписано 20.03.2025 р.