Справа № 420/5160/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5160/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді - Завальнюка І.В.,

при секретарі - Гоменюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку особливого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича щодо безпідставного винесення у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 постанови від 05 лютого 2025 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 гривень; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 05 лютого 2025 року, винесену заступником начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим Олександром Юрійовичем, про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 гривень у виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 лютого 2025 року заступником начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим Олександром Юрійовичем, при примусовому виконанні виконавчого листа № 752/7784/19, виданого 22.01.2024 Суворовським районним судом м. Одеси у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 було винесено постанову про накладення штрафу, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3400 гривень. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року у справі № 752/7784/19 частково задоволено позов ОСОБА_2 про визначення способу її участі у вихованні онуки. 26 червня 2023 року постановою Одеського апеляційного суду рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року змінено в частині участі у вихованні онуки, а саме: - визначено ОСОБА_2 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку. - встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку. На виконання зазначених рішень 22.01.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист у справі № 752/7784/19. Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (виконавче провадження № НОМЕР_4). 02.02.2025 року (у першу неділю місяця) о 12:00 до адреси проживання ОСОБА_1 прибули державний виконавець Тріфонов Олександр Юрійович, стягувач ОСОБА_2 . Єлизавета відмовилася від будь-якої комунікації з бабусею. Судове рішення у справі № 752/7784/19 не містить поради як змусити дитину виконувати це рішення. Більше того, цього дня стан здоров`я Єлизавети не дозволяв їй гарно себе почувати та вийти на вулицю. Про вказані факти було повідомлено державного виконавця. ОСОБА_1 також мала незадовільний стан здоров`я, що довела до відома державного виконавця. Викладена історія свідчить, що ОСОБА_1 об`єктивно не могла 02.02.2025 року о 12:00 забезпечити явку 9-річної ОСОБА_3 на зустріч з бабусею. Відтак, невиконання рішення відбулося з поважної причини.

Ухвалою судді від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 .

28.02.2025 до суду від представника заступника начальника Пересипського відділу державної Виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонов Олександр Юрійович надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що 15.01.2025 за вих. № 190 боржнику (скаржнику) ОСОБА_1 направилась повідомлення державного виконавця про те, що заступником начальника відділу Тріфоновим О.Ю. згідно зі статтями 13, 18, 63 Закону України "Про виконавче провадження" з метою своєчасного, неупередженого та у повному обсязі виконання вимог виконавчого документа здійснюватиметься перевірка факту виконання/невиконання боржником ОСОБА_1 , а саме: забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у першу неділю місяця, а саме: 02 лютого 2025 року з 12:00 до 18:00 год., за адресою місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 . Боржника попереджено боржнику щодо наслідків невиконання та про відповідальність. В ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 було неодноразово встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечувала побачення дитини, та не виконувала рішення суду, жодного разу не перебуваючи за місцем проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У зв`язку із цим 15.01.2025 боржнику направлено вимогу щодо забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку. 02 лютого 2025 року (перша неділя місяця - лютий) згідно повідомлення державного виконавця від 15.01.2025 за вих. № 190. Жодної відповіді чи / або клопотання та скарги від боржника або/чи її представника адвоката до Відділу ДВС не надходило до 02 лютого 2025 року, тобто до настання виконавчих дій та й взагалі було проігноровано в повному обсязі. 02.02.2025 о 12:18 год. виходом за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечила побачення дитини та не виконала вимоги виконавчого листа. Рішення суду проігнорувала в черговий раз. На телефонні дзвінки боржник та її адвокат не відповідали. Одне через деякий час о 12:29 год. на особистий номер відповідача-2 здійснила виклик ОСОБА_1 та повідомила що у дитини 39,9 температура та вийти вона не може. На прохання виконавця, щоб дитина виглянула у вікно, отримано відмову, що зафіксовано виконавцем в акті від 02.02.2025, де вказано про результати перевірки факту не виконання в присутності стягувача: ОСОБА_2 . Отже, виходячи із вищенаведеного, боржник ОСОБА_1 вимоги виконавчого листа № 752/7754/19 від 22 січня 2024 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси, з моменту відкриття виконавчого провадження 07.02.2024 по закінченню терміну, тобто до досягнення дитиною десятирічного віку боржник жодного разу не виконала рішення суду та не забезпечила побачення дитини із бабусею.

27.02.2025 до суду від третьої особи ОСОБА_2 надійшли пояснення щодо адміністративного позову, згідно з якими 02.02.2025 (перша неділя лютого місяця) о 12:00 год. вона прибула за адресою у АДРЕСА_1 для виконавчих дій у ВП № НОМЕР_4. Нажаль ОСОБА_1 за місцем виконання не було, боржник ОСОБА_1 не забезпечила побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доказів неможливості таке побачення провести не надала і не повідомила. Звертає увагу суду, що під час виконавчих дій у ВП № НОМЕР_4 , в рамках справи де виконавчий лист виконавчий лист № 752/7784/19, ОСОБА_1 оскаржувала дії виконавця і жодного разу не забезпечила побачення онуки з бабусею. ОСОБА_1 у всіх справах стверджувала, що вона перебувала в Україні в м. Одеса, але, як з`ясувалось, остання умисно покинула межі України аби не виконувати рішення суду, а дитину тут залишила самостійно. Формулювання таких слів адвоката Каращеко Ю.В. як «вийти на вулицю», «мала незадовільний стан здоров`я» дає підстави для висновків, що нібито дитини та матір були за місцем виконання 02.02.2025 в м. Одеса, але це є неправда. Відомості державної Прикордонної служби України від 29.01.2025 року вказують що ОСОБА_1 вже тривалий час відсутня в Україні. 10.02.2025 року в судовому засіданні у справі 752/21544/18 суддя Кисельов Вадим Костянтинович повідомив, що надійшла відповідь Державної Прикордонної служби України від 29.01.2025 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 21 липня 2023 року о 19:57 покинула межі України через пункт пропуску «Шегін» і станом на зараз не поверталась до України. В той же час існує і відповідь Державної Прикордонної служби України щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 від 07.10.2024 року, в якій зазначено, що малолітня дитина в`їхала в Україну 01.09.2021 об 09:36 і межі не покидала країни на теперішній час.

28.02.2025 до суду від Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що боржник ОСОБА_1 вимоги виконавчого листа № 752/7754/19 від 22 січня 2024 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, з моменту відкриття виконавчого провадження - 07.02.2024 по закінченню терміну, тобто до досягнення дитиною десятирічного віку боржник жодного разу не виконала рішення суду та не забезпечила побачення дитини із бабусею. В матеріалах іншого виконавчого провадження є докази, що боржник покинула територію України у 2023 році та не поверталась.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Представники відповідачів до суду не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, зважаючи на те, позивач не виконує судове рішення та не забезпечує спілкування бабусі з онукою.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про таке.

Судом встановлено, що 22.01.2024 Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист № 752/7784/19, за яким:

- визначено ОСОБА_2 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місяця проживання/знаходження матері, зареєстрованного у встановленому закону порядком, та/або за місцем проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку;

- встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місяця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому закону порядком, та/або за місцем проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку.

07.02.2024 Головним державним виконавцем відділу Серебряковою Ганною Володимирівною керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 з ідентифікатором доступу, яка направлена сторонам провадження: боржнику для виконання, а стягувачу для відома, заказною рекомендованою кореспонденцією із повідомлення про вручення як передбачено частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження".

22.04.2024 року винесено постанову про штраф на боржника ОСОБА_1 в рамках ВП № НОМЕР_4 у розмірі 1700,00 грн

15.01.2025 за вих. № 190 боржнику - ОСОБА_1 направлено повідомлення державного виконавця про те, що заступником начальника відділу Тріфоновим О.Ю. у відповідності до ст. ст. 13, 18, 63 Закону України "Про виконавче провадження" з метою своєчасного, неупередженого та у повному обсязі виконання вимог виконавчого документа здійснюватиметься перевірка факту виконання/невиконання боржником ОСОБА_1 , а саме: забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у першу неділю місяця, а саме: 02 лютого 2025 року з 12:00 до 18:00 год., за адресою місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Попередження боржнику щодо наслідків не виконання та яка відповідальність передбачена боржнику доведено.

15.01.2025 за вих. № 194 Боржнику (скаржнику) ОСОБА_1 направлено вимогу виконавця про те, що дата 02 лютого 2025 року (перша неділя наступного та останнього місяця побачення лютий), оскільки дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 досягає десятирічного віку.

За змістом зазначеної вимоги, в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 було неодноразово встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечувала побачення дитини, та не виконувала рішення суду, жодного разу не перебуваючи за місцем проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

У зв`язку із цим державним виконавцем у вимозі викладено:

- зобов`язання боржника ОСОБА_1 повідомити фактичне місце проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку;

- забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку. 02 лютого 2025 року (перша неділя місяця - лютий) згідно повідомлення державного виконавця від 15.01.2025 за вих. № 190

Повідомлення виконавця від 15.01.2025 за вих. № 190 направлено боржнику ОСОБА_1 за її офіційною електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (яка належить боржнику та зареєстрована у Системі - ЄСІТС "електронний суд"), копія направлена представнику боржника (скаржника) адвокату Голосову Юрію Валерійовичу за офіційною електронною його поштою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (яка належить адвокату та зареєстрована у Системі ЄСІТС "електронний суд") та стягувачу ОСОБА_2 за офіційною електронною його поштою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (яка належить стягувачу та зареєстрована у Системі ЄСІТС "електронний суд") із накладанням КЕП відповідно до частини 4 статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" та згідно зі статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження."

Вимога виконавця від 15.01.2025 за вих. № 194 направлена боржнику ОСОБА_1 за офіційною електронною її поштою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (яка належить боржнику та зареєстрована у Системі - ЄСІТС "електронний суд"), копія направлена представнику боржника (скаржника) адвокату Голосову Юрію Валерійовичу за офіційною електронною його поштою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (яка належить адвокату та зареєстрована у Системі ЄСІТС "електронний суд").

При цьому жодної відповіді та / або клопотання чи скарги від боржника або/чи її представника адвоката до Відділу ДВС не надходило до 02 лютого 2025 року, тобто до настання виконавчих дій та в цілому вимогу проігноровано в повному обсязі.

02 лютого 2025 (по Україні та в тому числі в місті Одесі приблизно з 11:45 до 12:18 год., була оголошена "повітряна тривога" та з метою безпеки фізично та морально усіх сторін виконавчого провадження та особисто себе як виконавця, було прийнято рішення дочекатися офіційного відбою та потім проводити виконавчі дії).

Згідно офіційної карти повітряних тривог України, в Одеській області 02.02.2025 були оголошені наступні повітряні тривоги: 02:55 - 03:24 (29 хв.); 06:56 - 07:22 (26 хв.); 11:40 - 12:05 (24 хв.); 19:37 - 19:57 (20 хв.).

Виходом за адресою: АДРЕСА_1 (початок о 12:18 год.) було встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечила побачення дитини та не виконала вимоги виконавчого листа. Рішення суду проігнорувала в черговий раз.

Боржник ОСОБА_1 на телефонний дзвінок виконавця на номер: НОМЕР_1 слухавку не брала, що підтверджується фотофіксацією вихідного зв`язку, а також представник боржника адвокат Голосов Юрій Валерійович на дзвінок виконавця на номер: НОМЕР_6 слухавку не брав.

Однак, о 12:29 год. на особистий номер заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича: НОМЕР_5 з телефонного номера боржника: НОМЕР_1 здійснила виклик ОСОБА_1 та повідомила, що у дитини 39,9 температура та вийти вона не може.

На прохання виконавця, щоб дитина виглянула у вікно, отримано відмову. Виконавцем було усе зафіксовано актом державного виконавця від 02.02.2025 та вказано про результати перевірки факту невиконання в присутності стягувача: ОСОБА_2 (кінець: 12:34 год).

05.02.2025 заступником начальника відділу Тріфоновим О.Ю. винесена постанова про накладення штрафу у подвійному розмірі 3400 грн в межах АСВП № НОМЕР_4, не погодившись із якою позивачка звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає оскаржувану постанову обґрунтованою, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частинами першою та другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 64-1 Закону №1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону №1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

Відповідно до пункту 9 розділу 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) зазначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

ОСОБА_1 наполягає, що 02.02.2025 року вона не змогла забезпечити явку дитини з поважних причин, а саме через погане самопочуття та наявність температури у дитини.

Однак ці твердження не підтверджені жодним документом медичного характеру. Фактично має місце телефонний дзвінок державному виконавцю (попередньо дзвінки самого державного виконавця ігнорувались боржником та її адвокатом), в якому констатується неможливість забезпечити спілкування бабусі (стягувача) з онукою.

При цьому суд не може брати до уваги усне твердження ОСОБА_1 щодо неможливості 02.02.2025 виконати судове рішення, оскільки само по собі усне пояснення про погане самопочуття не може бути визнано як достатній, належний та незаперечний доказ.

Адже ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Зазначені пояснення мали б силу достатніх доказів тільки у взаємному зв`язку з сукупністю з іншими доказами, при умові, якби позивачем було надано такі докази.

Таким чином, позивачка недостатньо та неналежно обґрунтувала свій позов, в якому зазначила про те, що суб`єкт владних повноважень в порушення норм закону та посадових повноважень незаконно притягнув її до відповідальності за повторне невиконання судового рішення у вигляді штрафу.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач.

В основу адміністративного позову також покладено те, що 02.02.2025 дитина відмовилася йти на зустріч з бабусею. Судове рішення у справі № 752/7784/19 не містить поради як змусити дитину виконувати це рішення. ОСОБА_1 не має права тягнути доньку проти її волі на вулицю до бабусі і батька, застосовувати до неї фізичну силу або психологічний тиск, і не дозволить це робити будь-якій іншій особі.

Однак зазначені твердження буквально суперечать судовому рішенню, яке перебуває на примусовому виконанні Пересипського відділу ДВС у місті Одесі. При цьому відповідні обставини (небажання дитини бачитись із бабусею) могли б бути зафіксовані державним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення та відповідно взяті до уваги при прийнятті спірного рішення. Однак такі обставини лише фігурують в поясненнях боржника, як поважної причини повторного невиконання судового рішення. Втім, жодним належним доказом відповідні обставини, зокрема наявність непереборних обставини, які б об`єктивно перешкоджали виконати судове рішення, не підкріплені. Натомість позивачка з одного боку стверджує, про погане самопочуття як її, так і доньки, а з іншого боку - про небажання дитини бачитися із бабусею, що в сукупності за позицією сторони позивача унеможливлює виконання судового рішення з поважних причин.

Водночас, такі пояснення ОСОБА_1 суперечать доводам відповідача-1 та третьої особи про те, що в матеріалах іншого виконавчого провадження є докази, що боржник покинула територію України у 2023 році та не поверталась. При цьому її донька навпаки перебуває на території України.

З матеріалів справи вбачається, що при прийняті оскаржуваної постанови від 05.02.2025 ВП № НОМЕР_4 про накладення штрафу державним виконавцем було дотримано процедуру, визначену статтею 64-1 Закону №1404-VIII та Інструкцією № 512/5 щодо здійснення перевірки виконання боржником рішення суду у справі № 752/7784/19.

Під час розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду належні докази щодо обґрунтованості прийняття ним оскаржуваної постанови, а відтак, довів її правомірність.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі. Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Україна, 65025, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Заболотного Академіка, будинок 38 А; ), Заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича (Україна, 65025, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Заболотного Академіка, будинок 38 А; ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними дій відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено 21.03.2025.

Суддя І.В. Завальнюк