Справа № 240/4470/25
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/4470/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить:

- визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття арешту із нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт із нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_2 , спадкоємцем майна якого є ОСОБА_1 , який накладений на підставі постанови АА574846 від 12.07.2010, реєстраційний номер обтяження: 10024136.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Пенською В.В. від 12.07.2010, серії АА 574846 накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна ОСОБА_2 . ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. У зв`язку з вказаним, позивач звернувся із заявою до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Згідно отриманої відповіді органу ДВС встановлено, що на даний час неможливо встановити в межах якого виконавчого провадження було накладено даний арешт, оскільки виконавчі провадження знищено після закінчення строку їх зберігання. На даний час в органах ДВС немає жодних відкритих щодо ОСОБА_2 виконавчих провадження, а тому існування накладеного на усе його майно арешту порушує права та законні інтереси позивача. На підставі наведеного ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом щодо захисту своїх майнових прав та просила позов задовольнити.

Ухвалою від 05.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, яке призначено на 17.03.2025 о 11:00 год.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що виконавче провадження по якому було накладено арешт АА574846 від 12.07.2010 Богунським відділом на майно ОСОБА_2 не можливо ідентифікувати, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання відповідно до пунктів 9.9-9.13 "Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки.

17 березня 2024 року представник ОСОБА_1 надіслав клопотання, в якому просить здійснити розгляд справи без його участі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, у відзиві просив справу розглядати без їх представника.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанції.

Протоколом суду від 17.03.2025 продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2024 №406426222 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, р№1931 від 10.03.2006, 12.07.2010 накладено арешт за постановою державного виконавця Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ №АА574846.

Відповідно до актового запису про смерть №2895 від 09.12.2010 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області №280/01-16 від 12.12.2024, 28.07.2011 Другою Житомирською нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №454/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . Згідно довідки №10-10/8157/2024 від 27.11.2024 спадкоємцями за законом після його смерті є його дружина ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_1 .

04.12.2024 представник ОСОБА_1 звернувся до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із адвокатським запитом.

Листом №188044 від 10.12.2024 відповідач повідомив позивача про те, що виконавче провадження по якому було накладено арешт АА574846 від 12.072010 накладений відповідачем на майно ОСОБА_4 неможливо ідентифікувати, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання відповідно до пунктів 9.9-9.13 "Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. Вказав, що відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Зазначив, що підстав звільнення майна з-під арешту відповідно до вимог чинного законодавства немає та рекомендував звернутися до суду у порядку та спосіб визначений законом.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом для захисту прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV, чинний на момент накладення арешту на нерухоме майно, втратив чинність 02.06.2016).

Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Частиною 1 статті 5 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону №606-ХІV за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Положеннями статті 55 Закону №606-ХІV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до частин 3-5 статті 59 Закону №606-ХІV майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.

За наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належить те, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 38 Закону №606-ХІV).

Згідно із статтею 39 Закону №606-ХІV якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до статті 25 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

02 червня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із статтею 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Під час розгляду справи зі змісту наявних в матеріалах справи доказів та поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено, на примусовому виконанні у Богунського відділу перебували виконавчі провадження зареєстровані в автоматизованій системі виконавчих проваджень, які знаходяться в спецрозділі, а саме:

- виконавче провадження № 17830093 з виконання судового наказу № 2-н-206 виданого 28.09.2009 Богунським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ "Універсал Банк" боргу в сумі 24320,98 грн.

10.02.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

08.04.2011 державним виконавцем закінчено виконавче провадження згідно п.3 ч.1 ст.49 (смерть стягувача або боржника, визнання безвісно відсутнім).

- виконавче провадження № 20912350 з виконання постанови № 0-3701 виданої 23.12.2008 ВДАІ про стягнення з ОСОБА_2 штрафу 51 грн.

06.04.2009 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

19.08.2010 державним виконавцем закінчено виконавче провадження згідно п.3 ч.1 ст.47 (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування);

- виконавче провадження № 19810824 з виконання постанови № 150376 виданої 29.03.210 ВДАІ про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у сумі 51 грн.

10.06.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

01.06.2011 державним виконавцем закінчено виконавче провадження згідно п.3 ч.1 ст.47 (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).

Також відповідачем зазначено, що виконавче провадження по якому було накладено арешт АА574846 від 12.07.2010 Богунським відділом на майно ОСОБА_2 не можливо ідентифікувати, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання відповідно до пунктів 9.9-9.13 "Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки.

Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у відповідача стосовно померлого ОСОБА_2 , який є батьком позивача та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту.

Суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, провадження від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц .

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абз. 3 п.п.3.1 п.3 мотивувальної частини).

Відтак, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності арештів, які не тягнуть за собою забезпечення примусового виконання будь-яких виконавчих проваджень.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 по справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наявність інформації щодо знищення виконавчих проваджень у зв`язку із закінченням відповідного строку його зберігання, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не скасування арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача зняти арешт нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_2 , спадкоємцем майна якого є ОСОБА_1 , який накладений на підставі постанови АА574846 від 12.07.2010, реєстраційний номер обтяження: 10024136.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (майдан Корольова,3/14, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10014, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яка полягяє у не скасуванні арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_2

Зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт із нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_2 , спадкоємцем майна якого є ОСОБА_1 , який накладений на підставі постанови АА574846 від 12.07.2010 року, реєстраційний номер обтяження: 10024136.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

20.03.25