Справа № 594/1755/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 594/1755/24 пров. № А/857/1054/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2024 року (суддя Губіш О.А., час ухвалення 10:55 год., місце ухвалення м. Борщів, дата складання повного рішення 17.12.2024),

в адміністративній справі №594/1755/24 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Варшавського Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області,

про скасування постанови та закриття провадження у справі,

встановив:

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів поліцейського Варшавського Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, в якому просив постанову відповідача серії ЕНА №3507637 від 19 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП України - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити за п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідач Головне управління НП в Хмельницькій області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 17.12.2024 постанову серії ЕНА № 3507637 від 19 листопада 2024 року поліцейського Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Варшавського О.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП - залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кантелюк Томаша Теодора Юрійовича, до поліцейського старшого сержанта Варшавського Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - без задоволення.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що він керував транспортним засобом категорії В маючи категорію С1, тобто на транспортні засоби керування яким вимагає більших навичок через габарити та вагу. Вказує апелянт, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення позивача про те, що він вчинив адміністративне правопорушення з крайньої необхідності, а саме, для збереження життя та здоров`я дідуся його товариша ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні і потребував ліків, які можна було купити лише в одній аптеці в місті Києві.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач Головне управління НП в Хмельницькій області подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що вимоги апеляційної скарги є не обґрунтованими, безпідставними, незаконними, а оскаржене рішення суду є законним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

19 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 поліцейським Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Варшавським О.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 3507637 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. (а.с.8-зв.).

За змістом вказаної постанови ОСОБА_1 19.11.2024 о 11 год. 48 хв. в с. Ленківці на автодорозі Н-25, 273 км, керуючи т/з Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , пред`явив посвідчення водія на право керування т/з, в посвідченні водія відсутня категорія В, чим порушив п.2.1 "а" ПДР України, адміністративна відповідальність за що передбачена ч.2 ст.126 КУпАП. При цьому, в графі «до постанови додаються» зазначено «відео з портативного реєстратора».

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, факт вчинення правопорушення доводиться належними та допустимими доказами, а тому постанова серії ЕНА № 3507637 від 19.11.2024 є законною.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до пп.24 "а" ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно п.2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень п.п.3, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 19.11.2024 року о 11 год. 48 хв. керував транспортним засобом марки Тоуоіа Сатгу д.н.з. НОМЕР_2 в с. Ленківці, дорога Н-25 (273 км.), при цьому не мав посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п.п.2.1«а» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.2 ст.126 КУпАП.

Оглянувши наданий відеозапис з бодікамери поліцейського Варшавського О.В., суд встановив те, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що керує транспортними засобами право на керування, яких немає (відсутня категорія В) вже понад рік, так як в нього виникали різного роду «фізичні та психологічні моменти», що заважали останньому отримати право на керування транспортним засобом відповідної категорії.

На місці події працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 здійснено провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, з дотриманням вимог встановлених законом - зокрема, ОСОБА_1 було роз`яснено права, якими має право користуватись. При цьому, останній будь-яких заяв/клопотань щодо підготовки до розгляду справи, її відкладення не заявляв. Щодо обставин події ОСОБА_1 пояснював поліцейським підставу неможливості не порушувати законодавство, вказавши, що якби з їх оточення поїхав хтось інший, то працівники ТЦК на блокпостах між містами мали б можливість вручити повістки цим особам, так як в них відсутні підстави, що свідчили про непридатність до служби в ЗСУ. Будь-яких доказів того, що діяв в стані крайньої необхідності, не наводив.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії за наявності обставин крайньої необхідності.

Так, з даних направлення №3175-1537-1040-5278 від 18.11.2024 видно, що таке видано лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_3 . Комунального некомерційного підприємства «Мельнице-Подільський центр первинної медико-санітарної допомоги» стосовно пацієнта ОСОБА_2 щодо направлення на стаціонарне лікування загального характеру за спеціальністю кардіологія пріоритет ургентне (а.с.11-зв.).

З даних товарного чеку №222778 від 18.11.2024 слідує, що постачальником ТОВ «Гелекси» м. Київ вул. Єреванська 7, одержувач; тб уа №1991, відпущено "Актилизе лиофил д р-ра д инф 50мг фл №1» на суму 22000 грн (а.с.12).

Згідно статей 17, 18 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Разом з тим, правильний зробив висновок суд першої інстанції, що наведені позивачем обставини, за яких він 19 листопада 2024 року керував транспортним засобом без відповідного права керування таким транспортним засобом, не свідчать про те, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що він діяв з метою усунення небезпеки, що загрожує правам і свободам громадян, та що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, суду надано не було, і таких не здобуто в ході судового розгляду.

Твердження позивача в тій частині, що стан здоров`я ОСОБА_4 , на час вчинення правопорушення був незадовільним, його життю загрожувала небезпека, суд оцінює критично. Так, ОСОБА_5 перебував під наглядом лікарів у закладі охорони здоров`я, йому надавалась необхідна допомога.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи немає даних щодо стану здоров`я хворого ОСОБА_2 на момент поміщення його до медустанови у м. Кам`янець-Подільський, подальшого перебування там, які б вказували на те, що його стан був вкрай критичним.

Суду не надано доказів (зокрема, медичних матеріалів) щодо необхідності термінового придбання саме конкретних ліків, як-то препарату "Актилизе лиофил д р-ра д инф 50мг фл №1» за яким слід було їхати аж в місто Київ затративши значний період часу, а не інших ліків.

Також відсутні докази того, що вказаний вище медичний препарат було використано для лікування хворого ОСОБА_2 , як і відсутні дані про те, що цей хворий потребував цього медичного препарату.

Отже, з огляду на обставини (ознаки), що могли б свідчити про крайню необхідність вчинених позивачем інкримінованих дій, а саме те, що небезпека не могла бути усунена іншим шляхом, у розглядуваній справі судом не здобуто.

За відсутністю однієї ознаки, що характеризує крайню необхідність, така не вважається крайньою та не виключає адміністративної відповідальності, так як спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із порушенням законодавства, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені позивачем обставини, за яких він 19 листопада 2024 року керував транспортним засобом без відповідного права керування таким транспортним засобом, не свідчать про те, що він діяв у стані крайньої необхідності. Суду не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що позивач діяв з метою усунення небезпеки, що загрожувала життю та здоров`ю людини, та що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами.

Оскільки, як встановлено спірною постановою, позивач керував транспортним засобом марки Тоуоіа Сатгу д.н.з. НОМЕР_2 в с. Ленківці, дорога Н-25 (273 км), не маючи при цьому посвідчення водія категорії «В» на право керування даним транспортним засобом, посадова особа відповідача вірно кваліфікувала такі дії як порушення вимог п.п.2.1«а» ПДР, адміністративна відповідальність за що передбачена ч.2 ст.126 КУпАП.

Колегія суддів приходить до переконання, що відповідач довів правомірність прийняття спірної постанови, вказана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2024 року в адміністративній справі №594/1755/24 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Варшавського Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови та закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 18.03.2025 року