Справа № 520/23050/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 р. Справа № 520/23050/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) по справі № 520/23050/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" третя особа: Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Державної установи «Головний медичний центр МВС України», які полягають у відмові скасувати висновок ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», який оформлено Довідкою ВЛК №302 від 15.03.2024 та яким солдату ОСОБА_1 було встановлено ступінь придатності до військової служби - "Придатний до військової служби", та у проведенні повторного огляду ОСОБА_1 в Державній установі «Головний медичний центр МВС України» - протиправними;

- зобов`язати Державну установу «Головний медичний центр МВС України» скасувати висновок ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», який оформлено довідкою ВЛК №302 від 15.03.2024 та яким солдату ОСОБА_1 було встановлено ступінь придатності до військової служби - "Придатний до військової служби", та провести повторний медичний огляд ОСОБА_1 в Державній установі «Головний медичний центр МВС України».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11..2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" щодо здійснення належного розгляду скарги адвоката ОСОБА_1 від 21.05.2024 про перегляд довідки військово-лікарської комісії Державного управління «Територіальне медичне об`єднання МВС України у Харківській області» №302 від 15.03.2024.

Зобов`язано Державну установу "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" розглянути по суті скаргу адвоката ОСОБА_1 від 21.05.2024 про перегляд довідки військово-лікарської комісії Державного управління «Територіальне медичне об`єднання МВС України у Харківській області» №302 від 15.03.2024.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України" (далі відповідач) подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем досліджено всі документи та надано відповідь на адвокатський запит у відповідності до Положенням № 402. До того ж, відповідач не повинен оформлювати рішення Постановою М(ВЛ)К, а надано було письмове роз`яснення.

Також посилався на постанови Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №806/526/16, від 12.06.2020 по справі №810/5009/18, що суд не може надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку зі смертю судді ОСОБА_2 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Присяжнюк О.В.

На підставі п. 3 ч. 1ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом у військовій частині НОМЕР_1 з квітня 2023.

Позивач проходив медичний огляд у медичній (військово - лікарській) комісії Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області".

15.03.2024 за результатами медичного огляду Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" складено довідку ВЛК №302.

21.05.2024 представник позивача адвокат Бондаренко Тетяна Сергіївна звернулась до Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральна медична (військово-лікарська) комісія) зі скаргою вх.27.05.2024, в якій просила: визнати неправомірним та скасувати висновок ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», який оформлено Довідкою ВЛК №302 від 15.03.2024 та яким солдату ОСОБА_1 було встановлено ступінь придатності до військової служби - придатність до військової служби; розглянути питання щодо визнання солдата ОСОБА_1 - або непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, або придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. У разі наявності сумнівів, прошу тоді провести повторний огляд ОСОБА_1 в Центральній медичній (військово-лікарській) комісії ДУ «Головний медичний центр МВС України».

До звернення надала копії: ордеру; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; довідки ВЛК від 15.03.2024р. №302 (оскаржувана довідка) із супровідним листом-відповіддю на адвокатський запит; копія направлення на ВЛК №121 від 30.01.2024р.; медичної характеристики від 30.01.2024р.; розшифровки дослідження МРТ від 04.11.2023р.; виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 23.01.2024р.; довідок про тимчасову непрацездатність №1769, №12, №825; протоколу рентгену дослідження від 01.11.2023р.; висновку КТ поперекового відділу хребта №0176 від 23.02.2024р.; КТ висновку від 08.12.2023р.; результатів огляду в ДУ «ТМО МВС України» №3466149, №4209464, №4205780, №4582623, №4933606, №4933577, №4941181, №4941183, №4941185, №5239566, №5236188, №5/60772; акту медичного огляду від 05.02.2024р.; висновку КТ від 07.01.2023р.; висновку лікаря-рентгенолог від 23.02.2024р.; протоколу проходження психіатричного огляду від 07.03.2024р.; психологічного дослідження від 08.02.2024р.; протоколу дослідження від 19.12.2023р.; сигналу про травму від 21.12.2023р.; виписного епікризу №5962; даних об`єктивного обстеження; висновку огляду лікаря-травматолога.

20.06.2024 листом Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральна медична (військово-лікарська) комісія) №33/4-А-262 повідомлено, що рішення комісії в довідці від 15.03.2024 №302 прийнято у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду його скарги з прийняттям відповідної постанови протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що адвокатський запит (скарга) представника позивача щодо незгоди з висновоком ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», який оформлено Довідкою ВЛК №302 від 15.03.2024 розглянута Державною установою "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" не у відповідності до приписів Положення №402 .

Відповідач мав розглянути заяву представника позивача про перегляд висновку ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», який оформлено Довідкою ВЛК №302 від 15.03.2024 в розрізі встановлених позивачу діагнозів у сукупності з результатами обстеження та, за наслідками розгляду надати відповідь (постанову) про правомірність/неправомірність.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 2-3 ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Згідно зі ст.70 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-ХІІ передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України".

Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п. 1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 1.1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.

Згідно з п. 1.2 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Як передбачено пп. 2.1 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Із норм Положення №402 слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених п. 1.1 розділу І Положення № 402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служб, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК. До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.

Судом встановлено, що не погоджуючись із рішенням Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" оформленим довідкою ВЛК №302, захисник позивача подав адвокатський запит (скаргу) 21.05.2024 до Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральна медична (військово-лікарська) комісія).

Державна установа "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральна медична (військово-лікарська) комісія) листом від 20.06.2024 №33/4-А-262, повідомила захисника та позивача про відсутність підстав для проведення повторного медичного огляду, та зазначила, що рішення комісії в довідці від 15.03.2024 №302 прийнято у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.

Враховуючи, що судом першої інстанції визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо належного розгляду адвокатського звернення, колегія суддів, з урахуванням меж та доводів апеляційної скарги, надає оцінку питанню дотримання відповідачем процедури належного розгляду поданого представником Ратушняка В.П. адвокатського запиту (скарги).

При розгляді спірних правовідносин суд апеляційної інстанції зважає на правовий висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 12.06.2020 по справі №810/5009/18, згідно якого до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення №402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ВЛК відповідного рівня (регіонального чи центрального).

Аналогічний правовий висновок містить і постанова Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №820/5570/16.

На переконання апеляційного суду, врахування результатів медичних обстежень та оцінка стану здоров`я позивача є медичною складовою спірного рішення, яка повинна бути перевірена ЦВЛК.

Так відповідно до пп. 2.3.4. пункту 2.3 Положення 402 ЦВЛК (серед іншого) має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії) Збройних Сил України.

З наявних у справі доказів слідує, що ЦВЛК, керуючись п. 3.3 глави 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, скаргу позивача направила для розгляду та надання відповіді заявнику за належністю до відповідача.

Однак, Державна установа "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральна медична (військово-лікарська) комісія) належним чином дану скаргу не розглянула, вмотивованого рішення (постанови) у листі 20.06.2024 не прийняла. Зазначена відповідь не містить посилання на документи , які досліджувалися та враховані та спираючись на які, з наданих додатків, відповідач прийшов до висновку про відсутність підстав для проведення повторного медичного огляду з метою визначення ступеню придатності до військової служби позивача.

Відповідно до пункту 2.3 глави 2 розділу 1 Положення №402 Центральна військово- лікарська комісія (ЦВЛК) є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК.

ЦВЛК має право, зокрема, оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько- льотної експертизи; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

З огляду на статус ЦВЛК у системі військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, вона наділена широким спектром прав та повноважень, які повинна використовувати у своїй діяльності максимально повно та ефективно, а не ухилятися від їх використання під приводом того, що це не є обов`язком для неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів зазначає, що лист від 20.06.2024 (а.с. 36) не містить обґрунтувань, з яких відповідач дійшов висновку щодо відсутності підстав для проведення повторного медичного огляду з метою визначення ступеню придатності до військової служби позивача, не містить посилань, які саме медичні документи досліджувалися, отже не відповідає критеріям до рішень суб`єктів владних повноважень, визначених ч.2 ст. 2 КАС України, зокрема щодо обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги щодо належного розгляду скарги адвоката колегія суддів вважає помилковими з огляду на невмотивованість листа-відповіді від 20.06.2024.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо відсутності підстав для прийняття рішення про відмову у перегляді висновку ВЛК у формі постанови, оскільки п. 11 розділу X "Оформлення рішень М(ВЛ)К" Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 № 285 передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду звернення особи немає підстав для задоволення її прохання, Постанова М(ВЛ)К не оформлюється. Особі, яка звертається, надається письмове роз`яснення.

На виконання вищевказаного положення, відповідачем правомірно надано лист у формі роз`яснення. Водночас, як вже зазначалось надане роз`яснення не містить жодних обґрунтувань, за яких позивачу відмовлено у перегляді висновку ВЛК.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі Suominen v. Finland, заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Колегія суддів зазначає, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним маркером того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Відповідно до п.п.1,6,7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про адміністративну процедуру» під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган визначає відповідно до законодавства способи та обсяг встановлення обставин справи. При цьому адміністративний орган не обмежений доводами учасників адміністративного провадження, наданими ними доказами та клопотаннями.

Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» забороняється вимагати від учасника адміністративного провадження надання доказів, які не стосуються обставин справи, а також всупереч принципу офіційності, згідно з яким обов`язок збирання доказів покладений на адміністративний орган.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України «Про адміністративну процедуру» за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.

У справі Рисовський проти України Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України правомірності прийнятого рішення ні суду першої, ні апеляційної інстанції не довів, жодних доказів на спростування висновків суду щодо надання обґрунтованої відповіді на звернення адвоката суду не надав.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що адвокатський запит (скарга) представника позивача від 21.05.2024 розглянутий без надання оцінки всім обставинам, медичним документам та за відсутності належних обґрунтувань щодо відсутності підстав для проведення повторного медичного огляду з метою визначення ступеню придатності до військової служби позивача з урахуванням приписів законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо розгляду відповідачем скарги адвоката Ратушняка В. П. від 21.05.2024 не у відповідності по приписів законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 по справі № 520/23050/24 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц