Справа № 420/24151/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24151/24

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,

повний текст судового рішення

складено 19.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського кружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

31 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу для обчислення пенсії періоду трудової діяльності з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період трудової діяльності з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року згідно записів трудової книжки від 10.04.1978 року серії НОМЕР_1 , та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з дати призначення пенсії - з 08.07.2019 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 969 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та з 08.07.2019 отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На електронну адресу відповідача було подано адвокатський запит щодо надання розрахунків із матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , на який відповідачем надано копії матеріалів з електронної пенсійної справи позивача, а саме, копії рішення про розрахунок пенсії, копії розрахунку стажу та розрахунку заробітку станом на 26.02.2023 року. Провівши аналіз наданих Головним управлінням розрахунків та наявних у трудовій книжці позивача записів, встановлено, що органом ПФУ при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком не зараховано до страхового стажу період трудової діяльності з 25.07.1985 по 26.06.1990 роки. З метою досудового врегулювання спору позивач 01.04.2024 року звернулася до відповідача із заявою, в якій просила ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії зарахувавши до страхового стажу період трудової діяльності з 25.07.1985 по 26.06.1990 роки. Відповідач у листі від 16.04.2024 року зазначив, що за результатами перевірки електронної пенсійної справи рішенням від 10.04.2024 пенсійну справу позивача приведено у відповідність з 08.07.2019, з врахуванням до страхового стажу періоду роботи у військовій частині - польова пошта № НОМЕР_2 з 12.08.1987 по 26.06.1990. Отже, період трудової діяльності з 12.08.1987 року по 26.06.1990 року ГУПФ України в Одеській області зараховано до страхового стажу позивача на підставі поданої 01.04.2024 заяви, у добровільному порядку. Після отримання відповіді на звернення, зважаючи на те, що Пенсійним фондом частину періоду трудової діяльності було зараховано до страхового стажу у добровільному порядку, 27.05.2024 року на електронну адресу відповідача було подано адвокатський запит з проханням надати з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 актуальні розрахунки. У відповідь на запит, 31.05.2024 року відповідач надав актуальні розрахунки, в тому числі, розрахунок страхового стажу позивача станом на 31.05.2024 року, з якого вбачається, що Пенсійним фондом дійсно зараховано до страхового стажу періоду роботи у військовій частині - польова пошта № НОМЕР_2 з 12.08.1987 року по 26.06.1990 року. Решту періоду трудової діяльності, про який йдеться у заяві позивача від 01.04.2024 року, а саме з 25.07.1985 року до 11.08.1987 року до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що позивач, перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 02.04.2024 року позивач звернулася до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 25.07.1985 року по 26.06.1990 року. За результатами перевірки електронної пенсійної справи рішенням від 10.04.2024 року пенсійну справу позивача приведено у відповідність з 08.07.2019 року, з врахуванням до страхового стажу періоду роботи у військовій частині - польова пошта № НОМЕР_2 з 12.08.1987 року по 26.06.1990 року. Пенсію обчислено відповідно до Закону №1058-IV при страховому стажі 36 років 2 місяці (враховано по 28.02.2022) та середньомісячній заробітній платі 12403,42 грн., визначеній за період з 01.07.2000 року по 28.02.2022 року згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір з 01.03.2024 року становить 5524,79 грн. 27.05.2024 року до Головного управління надійшов адвокатський запит про витребування розрахунків та інформації про пенсійне забезпечення позивача. 31.05.2024 року Головним управлінням було надано відповідь на запит з витребуваними документами. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року, оскільки в трудовій книжці виправлена дата наказу прийняття на роботу та дата внесення запису в трудову книжку. На момент внесення оспорюваних записів в трудовій книжці позивача діяла попередня Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, проте вона містить аналогічні норми з нині діючою Інструкцією №58. Відповідно до ч. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Належних уточнюючих довідок для підтвердження оспорюваного періоду страхового стажу позивач при зверненні із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком Головному управлінню не надавала.

Рішенням Одеського кружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періоду трудової діяльності з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року у Військовій частині-польова пошта № НОМЕР_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період трудової діяльності з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року у військовій частині-польова пошта № НОМЕР_2 згідно записів трудової книжки від 10.04.1978 року серії НОМЕР_1 , та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з дати призначення пенсії - з 08.07.2019 року.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 з 08.07.2019 року отримує пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області.

Згідно копії трудової НОМЕР_1 ОСОБА_2 вона з 25.07.1985 року по 26.06.1990 року працювала у військовій частині - польова пошта № НОМЕР_2 , з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року на посаді бухгалтера лазнево-прального комбінату, з 12.08.1987 по 18.03.1988 технік БПК, з 18.03.1998 року 13.01.1989 року директор БПК, з 14.01.1989 по 26.06.1990 року апаратчик ХВО (а.с.14 зворот-15).

При призначенні пенсії до страхового стажу позивача не було зараховано періоди її роботи у військовій частині - польова пошта № НОМЕР_2 з 25.07.1985 року по 26.06.1990 року (а.с.17 зворот).

01.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, у якій просила здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до її страхового стажу період трудової діяльності з 25.07.1985 року по 26.06.1990 року (а.с.24).

Рішенням Суворовського об`єднаного управління ПФУ у м. Одесі від 10.04.2024 року №38 здійснено перерахунок пенсії позивача, до страхового стажу враховано період трудової діяльності ОСОБА_1 з 12.08.1987 року по 26.06.1990 року (а.с.59,61).

Не погоджуючись із незарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року, позивач звернулась до суду з позовом з викладених у позовній заяві мотивів.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ч.1ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року, оскільки в трудовій книжці виправлена дата наказу прийняття на роботу та дата внесення запису в трудову книжку, що суперечить вимогам пункту п. 2.4 Інструкції

Так, відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, згідно зі ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудову книжку позивача запису від 19.10.1992 року була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 1.1. Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 №656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.п.2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Відповідно до п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Отже, аналіз наведених норм та релевантної судової практики правозастосування свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу відповідача, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

В даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 220/989/17.

Колегію суддів досліджена копія трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 (а.с.13-16 та встановлено (мовою оригіналу):

- запись №9 25.07.1985 г. принята бухгалтером банно-прачечного комбіната (пр-з№146 от 25..07.1985г.)

- запись №10 12.08.1987 г. переведена на должность техника БПК (пр. №170 от 12.08.1987г.)

Як вже зазначалось відповідач, обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірного стажу за періоди з 25.07.1985 року по 11.08.1987 року посилається на те, що в трудовій книжці виправлена дата наказу прийняття на роботу та дата внесення запису в трудову книжку.

Крім цього, в апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що належних уточнюючих довідок для підтвердження оспорюваного періоду страхового стажу позивач при зверненні із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком Головному управлінню не надавала.

З цього, приводу колегія суддів зазначає наступне.

Частина 3 статті 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV визначає право органу Пенсійного фонду України вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

В той же час, відповідачем також не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити вказаний вище стаж позивача, зокрема, матеріали справи не містять доказів, що відповідачем було надіслано запити на підприємства, де працював позивач для підтвердження стажу останнього.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що виявлені недоліки в трудовій книжці позивачки не є такими, що виключають можливість зарахування означених вище періодів роботи до страхового стажу позивача.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька