Справа № 335/950/25
Суддя: Романько О. О.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/950/25 2-а/335/39/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Корсунової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107Б, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, третя особа інспектор Управління патрульної поліції в Запорізькій області Лисак Олександр Олександрович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3959309 від 29.01.2025,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, третя особа інспектор Управління патрульної поліції в Запорізькій області Лисак Олександр Олександрович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3959309 від 29.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 січня 2025 року в м. Запоріжжі, посадовою особою, а саме інспектором 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Лисаком Олександром Олександровичем було винесено постанову про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, у сфері транспорту, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3959309, згідно якої його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Підставою для винесення посадовою особою відповідача постанови стало нібито порушення позивачем п.16.11 ПДР, відповідно до якого водій рухаючись по проспекту Соборному-вул. А. Амосова водій керуючи транспортним засобом по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортного засобу, що рухався по головній дорозі.

У зв`язку з цим, посадовою особою відповідача прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., яку він вважає незаконною.

Суть постанови, яка оскаржується полягає в тому, що гр. ОСОБА_1 29 січня 2025 керуючи автомобілем «Toyota Rav-4» з номерним знаком НОМЕР_1 , у м. Запоріжжі здійснював рух по вул. Академіка Амосова зі сторони вул. Базарна в сторону проспекту Соборний. Об 11 год. 10 хв. ОСОБА_1 під`їхав до перехрестя вул. Академіка Амосова і пр-та Соборний та з метою здійснення маневру повороту праворуч в сторону залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», здійснив зупинку керованого ним автомобіля з метою пропуску автомобілів, які рухалися по пр-ту Соборний з лівого боку, оскільки такі автомобілі мають перевагу проїзду перехрестя, рухаючись по головній дорозі. В зазначений час напроти автомобіля позивача і паралельно зазначеному автомобілю та відповідно перпендикулярно пр-ту Соборний, на трамвайних коліях, тобто посеред проспекту, здійснив зупинку патрульний автомобіль поліції марки «Scoda Octavia» під керування третьої особи, зазначений автомобіль не рухався, мав ввімкнений світловий покажчик повороту ліворуч та який також пропускав автомобілі, які рухалися відносно патрульного автомобіля з правої сторони вліво. Після того як водій ОСОБА_1 , впевнившись у безпеці здійснюваного ним маневру повороту праворуч почав рух та виїхав на пр-т Соборний, водій патрульного автомобіля поліції - третя особа, ввімкнувши світлові сигнали червоного та синього кольору (проблисковий маячок), зобов`язав позивача здійснити зупинку. Під час такої зупинки посадова особа органу поліції повідомила позивача, що причиною зупинки стало те, що позивач не надав перевагу у русі керованого ним автомобілю, свої дії поліцейський мотивував тим, що він рухався зі сторони залізничного вокзалу «Запоріжжя-1» по пр-ту Соборному, здійснював на перехресті пр. Соборний та вул. Академіка Амосова маневр розвороту, а отже таким чином він, перебував на дорозі, яка є відносно вул. Академіка Амосова головною, тобто водій ОСОБА_1 зобов`язаний був надати перевагу у русі патрульному автомобілю, чим останній порушив п. 16.11 ПДР України. У зв`язку з цими обставинами інспектор прийшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та наклав штраф у розмірі 510,00 грн..

Позивач вказує, що зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Далі в позові зазначив, що, пунктом 16.11 ПДР України передбачені дії, які повинен був вчинити позивач під час під`їзду керованого ним автомобіля до перехрестя пр-т Соборний (головна дорога)та вул. Академіка Амосова (другорядна дорога), а саме; на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі незалежно від напрямку їх подальшого руху. В зазначеній дорожній обстановці водій ОСОБА_1 здійснював пропуск автомобілів, які рухалися по пр-ту Соборному, автомобіль під керуванням третьої особи в зазначений час не перебував на смузі головної дороги; - фактично третя особа, перебуваючи на перехресті пр-ту Соборного та вул. Академіка Амосова та здійснивши там зупинку, а не в крайній лівій смузі пр-та Соборного, повинен був керуватися пунктом 16.13. ПДР України, яким визначено наступне - перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Однак посадова особа органу поліції не виконала такі вимоги, навпаки вважає порушником ПДР України іншого учасника дорожнього руху, а саме позивача.

Далі вказав, що обставини зазначеної дорожньої обстановки були зафіксовані третьою особо за допомогою наявного у неї штатного відеозаписуючого пристрою. Під час огляду відеозапису буде вбачатися обставини, на які посилається позивач, а саме момент під`їзду позивача до перехрестя, його зупинка, подальший рух, перебування автомобіля під керуванням третьої особи не в крайньому лівому положенні проспекту Соборний, а поперек останнього на трамвайних коліях, подальший рух третьої особи.

Позивач прохав скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3959309 від 29.01.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. та стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 10.03.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. 10.02.2025 до суду було надано відзив по справі, в якому зазначено про розгляд справи за їх відсутності (а.с.14-17). Позовні вимоги не визнають повністю, прохали відмовити в задоволенні позову, додали до матеріалів справи відеозапис.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.229 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позиції учасників справи, та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, суд встановив наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до рішення суб`єкта владних повноважень 29 січня 2025 року об 11:16 в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_1 на перехресті пр. Соборному та вул. Академіка Амосова керуючи транспортним засобом «Toyota Rav-4» з номерним знаком НОМЕР_1 по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим порушив 16.11 ПДР - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Через це інспектором 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Лисаком Олександром Олександровичембуло винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері транспорту, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3959309, згідно якої його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою та притягненням до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при розгляді позову звертає увагу на приписи ст. 251 КУпАП, якими передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд дослідивши матеріали справи зазначає, що вони не містять доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 73 - 76 КАС України та належно підтверджували факт допущення позивачем порушення ПДР, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Пункт 16.11 ПДР України передбачає, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Разом з тим, п. 16.13 ПДР України перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

В цей же час, п. 10.4 ПДР України перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Приписи ч. 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 31 Закону «Про Національну поліцію» № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України вказаний висновок підлягає застосуванню у цій справі.

Як зазначив у позові ОСОБА_1 , в оскаржуваній постанові місцем вчинення правопорушення вказано перехрестя проспекту Соборного та вул. Академіка Амосова, проте з наданих доказів не доведено, що водій транспортного засобу поліції марки «Scoda Octavia» в повній мірі виконав вимоги п. 10.4 та п. 16.13 ПДР України, щоб інший учасник руху мав можливість однозначно розтлумачити для себе його дії та не допустити порушення правил дорожнього руху.

Водії постійно взаємодіють один з одним. В будь-якому разі дії водіїв у будь-якій ситуації повинні бути чіткими та зрозумілими для інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 та п. 1.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Крім того, відповідач скористався правом подання відзиву в якому зазначив, зокрема, що інспектором було встановлено факт вчинення позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові та додано відеозапис правопорушення.

Зі змісту відзиву встановити це питання не виявилося за можливе, оскільки вони в ньому не висвітлені.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» один із превентивних заходів що може застосовувати працівник поліції - це застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

На транспортному засобі відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

В будь-якому разі достеменно спростувати доводи позивача зазначений відеозапис не зміг, з зафіксованої події вбачається, що дійсно автомобіль марки «Scoda Octavia» під керуванням третьої особине займав відповідного положення на зазначеній ділянці дороги.

Відтак, судом встановлена відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Аналізуючи норми вище наведеного законодавства, суд зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не доведена.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З огляду на вищенаведене, враховуючи принцип презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовної заяви та скасування постанови серії ЕНА № 3959309 від 29.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

А тому судові витрати позивача у виді судового збору в сумі 605,60 грн., які підтверджені документально квитанцією, необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав належним відповідачем у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 48, 73, 79, 132, 139, 159, 205, 211, 217, 227, 228, 238-239, 241, 246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, третя особа інспектор Управління патрульної поліції в Запорізькій області Лисак Олександр Олександрович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3959309 від 29.01.2025 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3959309 від 29.01.2025, прийняту інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Лисаком Олександром Олександровичем, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 510 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повний текст рішення складено 13.03.2025.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач-2 Департамент патрульної поліції, , місце знаходження за адресою: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048.

Суддя: О.О. Романько