Справа № 160/771/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2025 рокуСправа №160/771/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпропетровської обласної прокуратури, у якій просить:
визнати протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо надання недостовірної інформації на запит про доступ до публічної інформації;
зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру надати достовірну інформацію про приміщення та умови прийому громадян у її приміщенні;
зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру створити належні умови для прийому громадян, зокрема осіб з інвалідністю, відповідно до чинного законодавства України.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 07 січня 2025 року звернувся із запитом на доступ до публічної інформації до керівника Новомосковської окружної прокуратури Данилова Дмитра Сергійовича. У своєму запиті позивач просив надати інформацію про причини відсутності приміщення для прийому громадян у будівлі Новомосковської окружної прокуратури та підстави, на яких особистий прийом громадян ведеться у тамбурі, де неможливо забезпечити конфіденційність через пересування відвідувачів. 10 січня 2025 року він отримав відповідь, у якій зазначалося, що в приміщенні Новомосковської окружної прокуратури облаштовано спеціальне приміщення для здійснення особистого прийому громадян і створено належні умови для осіб, які звертаються до прокуратури. Однак, позивач уважає, що надана відповідь не відповідає дійсності, оскільки прийом громадян проводиться у тамбурі між двома дверима на вході до приміщення, а не у спеціально облаштованому приміщенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, яка доставлена до електронного кабінету відповідача 15.01.2025 (а.с. 12) Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
31 січня 2025 року до суду надійшов відзив Дніпропетровської обласної прокуратури на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції посилався, що Відповідно до п. 1.10, 1.11 «Порядку організації та проведення особистого прийому громадян в органах прокуратури України» у прокуратурах, як правило, облаштовуються спеціальні приміщення для здійснення особистого прийому громадян - приймальні громадян. Прийом громадян в Офісі Генерального прокурора, Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, обласних та окружних прокуратурах, крім приймалень громадян, може проводитися в інших службових приміщеннях прокуратури лише за дорученням керівника органу прокуратури, його першого заступника та заступників або осіб, які виконують їх обов`язки. Звертаємо увагу на те, що у Новомосковській окружній прокуратурі облаштовано спеціальне приміщення для здійснення особистого прийому громадян, у якому створено належні умови для громадян, які звертаються до окружної прокуратури. Крім того, зазначили, що ч. 2 ст. 27 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» зазначено, що у разі якщо діючі об`єкти неможливо повністю пристосувати для потреб осіб з інвалідністю, здійснюється їх розумне пристосування. На виконання засад забезпечення кожному заявнику на рівні умови для реалізації права на звернення, в тому числі шляхом вільного доступу до приймальні громадян, вхід до новомосковської окружної прокуратури облаштований пандусом та кнопкою виклику відповідальної особи. Таким чином, Новомосковською окружною прокуратурою забезпечено умови для доступу до приміщення людей з обмеженими можливостями для реалізації права на звернення.
03 лютого 2025 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, у якій позивач зазначив, що відповідач обмежився лише загальним твердженням про наявність пандуса та кнопки виклику відповідальної особи. Проте, жодних доказів відповідності цих засобів державним будівельним нормам (ДБН В.2.2-40:2018 «Інклюзивність будівель і споруд») відповідач не надав. Таким чином, твердження відповідача про створення належних умов для осіб з інвалідністю є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Відсутність доказів існування приміщення для конфіденційного прийому громадян Згідно з п. 1.10, 1.11 «Порядку організації та проведення особистого прийому громадян в органах прокуратури України», прийом громадян має здійснюватися у спеціально облаштованому приміщенні, яке забезпечує умови для конфіденційного спілкування. Однак, у відзиві відповідач не надав жодного доказу існування такого приміщення. Позивач зауважує, що надав суду відеофіксацію, яка підтверджує, що прийом громадян у Новомосковській окружній прокуратурі відбувається у відкритому просторі між двома дверима на вході до будівлі, де перебувають сторонні особи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 07 січня 2025 року звернувся із запитом на доступ до публічної інформації до керівника Новомосковської окружної прокуратури Данилова Дмитра Сергійовича, у якому просив надати інформацію про причини відсутності приміщення для прийому громадян у будівлі Новомосковської окружної прокуратури та підстави, на яких особистий прийом громадян ведеться у тамбурі, де неможливо забезпечити конфіденційність через пересування відвідувачів (а.с. 7)
Листом від 10 січня 2025 року № 62-67-23 Новомосковської окружної прокуратури надала відповідь на запит позивача, у якій було повідомлено, що за формою його звернення складено як інформаційний запит, однак запитувана інформація регулюється Законом України «Про звернення громадян» таким чином, надати вказану інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» неможливо. А також, роз`яснено, що відповідно до вимог п. 1.10, 1.11 «Порядку організації та проведення особистого прийому громадян в органах прокуратури України» (далі Порядок), затвердженого наказом Генерального прокурора від 25 червня 2024 року № 153, у прокуратурах, як правило, облаштовуються спеціальні приміщення для здійснення особистого прийому громадян-приймальні громадян. Прийом громадян в Офісі Генерального прокурора, Спеціалізованій антикорунційній прокуратурі, обласних та окружних прокуратурах, крім приймалень громадян, може проводитися в інших службових приміщеннях прокуратури лише за дорученням керівника органу прокуратури, його першого заступника та заступників або осіб, які виконують їх обов`язки. Таким чином, у Новомосковській окружній прокуратурі облаштоване спеціальне приміщення для здійснення особистого прийому громадян, у якому створено належні умови для громадян, які звертаються до окружної прокуратури, вимоги щодо забезпечення конфіденційності та заборони пересування відвідувачів Порядком не визначено.
Не погодившись з бездіяльністю відповідачів у вигляді не надання відповіді на запит, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» ( далі по тексту - Закон №2939-VI) .
Статтею 1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Тобто, необхідною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.
Згідно положень статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI.
Приписами статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі та має містити наступні відомості: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
- суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
- суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
- юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Згідно з частиною 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI визначено обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Разом з тим, положеннями частин 1 та 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Приписами статті 23 Закону №2939-VI визначено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Закон України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі по тексту - Закон 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.
Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Положеннями частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
В той же час, суд акцентує увагу на тому, що відмінність наведених вище понять (термінів) звернення згідно Закону № 393/96-ВР і запит на інформацію згідно Закон №2939-VI вказують на те, що саме змістовна направленість цих звернень визначає спосіб та порядок розгляду таких звернень.
Проаналізувавши зміст звернення позивача, суду уважає, що порушене позивачем у зверненні від 07.01.2025 року питання не є запитом на інформацію (інформаційним запитом) у розумінні Закону № 2939-VI, а є зверненням відповідно до Закону № 393/96-ВР та має розглядатися у порядку та у спосіб, передбачені саме Законом № 393/96-ВР.
Як вбачається з матеріалів справи, листом вих. № 62-67-23 від 10.01.2025 Новомосковська окружна прокуратура повідомила позивача, що подане ним звернення за змістом не є інформаційним запитом у контексті Закону № 2939-VI, а порушене в ньому питання розглянуто відповідно до Закону № 393/96-ВР та надано відповідь, що приміщення у Новомосковській окружній прокуратурі облаштоване спеціальне приміщення для здійснення особистого прийому громадян.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що звернення ОСОБА_1 від 07.01.2025 року розглянуто відповідачем в межах своїх повноважень у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", про що позивача у встановленому законом порядку повідомлено належним чином.
Долучений до позовної заяви диск, свідчить про незгоду позивача із облаштованим приміщенням для здійснення особистого прийому громадян, а відтак не свідчить про недостовірність або неповноту отриманої позивачем інформації на запит.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України відсутні.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев