Справа № 200/1814/25
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

19 березня 2025 року Справа №200/1814/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Смагар С.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (адреса: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 60 )

про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у поверненні помилково сплачених коштів;

- зобов`язати відповідача повернути помилково сплачені кошти за постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.02.2024 серія 1ДІ № 00480774 у сумі 340 (триста сорок) грн. 00 коп., сплачених згідно платіжної інструкції від 16.09.2024 № 0.0..1, та постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.0З,2024 cepiя 1ДІ № 00488390 у сумі 360 (триста шістдесят) грн. 00 коп., сплачених згідно платіжної інструкції від 02.12.2024 № 0.0..1.

Відповідно до положень статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником), відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі з огляду на таке.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття «публічно-владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі N 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі N 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі N 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі N 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі N 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі N 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі N 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах N 368/561/19 (пункт 22) і N 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі N 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі N 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі N 175/1571/15 (пункт 72), від 8 червня 2022 року у справі N 362/643/21 (пункт 28), від 12 липня 2023 року у справі N 757/31372/18-ц (пункт 34)).

Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких нібито є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Як вбачається з позовної заяви, у лютому 2024 року позивач, як особа, яка керувала транспортним засобом Ford Focus, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за які передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення. Водночас, до адміністративної відповідальності за вчинені позивачем правопорушення відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.02.2024 серія 1ДІ № 00480774 та постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.0З,2024 cepiя 1ДІ № 00488390 було притягнуто власника автомобіля - ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що з метою недопущення притягнення невинуватої особи до адміністративної відповідальності, та на виконання вимог статті 279-3 КУпАП він звернувся до відповідача із заявою в якій визнав, що саме ним були вчинені адміністративні правопорушення та за вказаними вище постановами про адміністративне правопорушення саме ним було сплачено штраф у сумі 340,00 грн. та 360,00 грн. Проте, відповідач не визнав позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушень, суб`єкт правопорушень змінений не був.

Позивач зазначає, що кошти, які ним були сплачені за постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.02.2024 серія 1ДІ № 00480774 у сумі 340 грн. 00 коп., згідно платіжної інструкції від 16.09.2024 № 0.0..1, та за постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.0З,2024 cepiя 1ДІ № 00488390 у сумі 360 грн. 00 коп., згідно платіжної інструкції від 02.12.2024 № 0.0..1, є помилково сплаченими, оскільки він не є порушником і не зобов`язаний був сплачувати штраф, та просить зобов`язати позивача їх повернути.

Тобто предметом спору є наявність підстав для повернення помилково сплачених позивачем коштів за постановами про накладення адміністративного стягнення від 12.02.2024 серія 1ДІ № 00480774 та від 05.0З,2024 cepiя 1ДІ № 00488390, відповідно до яких порушником визнано іншу особу. Тобто, сплачені позивачем кошти відповідно до постанов про накладення адміністративного стягнення знаходяться на рахунку відповідача без достатньої правової підстави.

Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені статтею 1212 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Застосування статті 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

Таким чином, виходячи з аналізу предмету та обґрунтування позовної заяви, враховуючи приписи ЦК України, суд зауважує, що по суті предметом спору у даній справі є захист майнових прав, що в даному випадку свідчить про існування правовідносини між позивачем та відповідачем в рамках цивільного процесу. Отже, позовні вимоги заявлені позивачем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства згідно правил підсудності, визначених ЦПК України, що виключає можливість вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 КАС України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, оскільки заявлений позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 200/1814/25 за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (адреса: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 60 ) про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

3. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи було здійснено в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

4. Ухвала суду набирає законної сили у строк та в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Повний текст ухвали складений та підписаний 19 березня 2025 року.

Суддя С.В. Смагар