Справа № 420/13321/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
19 березня 2025 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд колегією у складі:
головуючої судді Бойко О.Я.,
суддів: Катаєвої Е.В., Самойлюк Г.П.
секретаря судового засідання Кралі І.С.
представниці позивача Богомолової І.Г.
представника відповідачів Клюкіна К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представниці позивача про зупинення провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває на розгляді заява про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
04.03.2025 представниця позивача заявила клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності судовим рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2024 №11-р(ІІ)2024, тобто до 19.06.2025.
Зокрема, як на підставу для зупинення провадження вона посилається на перебування на розгляді Конституційного Суду України справи №11-р(ІІ)2024, яка стосується конституційності пункту 9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру. Вирішення цієї справи, на думку представниці позивача, матиме істотний вплив на результат розгляду поточної адміністративної справи, оскільки надасть можливість захистити конституційне право позивача на працю.
При цьому представниця позивача посилається на ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд має право зупинити провадження у справі, якщо розгляд справи неможливий до вирішення іншої справи, що розглядається у конституційному судочинстві. Продовження провадження у справі до вирішення справи у Конституційному Суді може призвести до порушення ефективності судового захисту, оскільки рішення Конституційного Суду України надасть можливість виправити судову помилку та захистити права людини на справедливий суд.
Представник відповідачів заперечував проти зупинення провадження у справі, вказував на відсутність законних підстав.
Заслухавши аргументи сторін, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.
Свій висновок суд обґрунтовує наступним.
Підстави для зупинення провадження у справі визначає стаття 236 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 цієї статті: Суд зупиняє провадження у справі в разі:
[...] об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; []....
Суд зазначає, що для застосування цієї обставини у суду має бути достовірна інформація про наявність у провадженні того чи іншого суду іншої справи.
З огляду на вказані в клопотанні обставини, суд встановив, що в провадженні Конституційного Суду України знаходилася справа за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України пункту 9 ч.1 ст.51, підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697 -VII.
Відповідно до офіційного сайту Верховної Ради України за результатами розгляду зазначеної скарги Конституційний Суд України 18.12.2024 ухвалив рішення №11-р (ІІ) 2024, яким пункт 9 частини першої статті 51 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаний неконституційним, утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже справа за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України пункту 9 ч.1 ст.51, підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697 -VII не є такою, що розглядається, оскільки суд ухвалив остаточне рішення за результатами розгляду. Визначення Конституційним Судом України у рішенні відтермінування строку втрати чинності окремих положень закону з дня ухвалення рішення не є тотожним із знаходженням справи на розгляді в провадженні суду. Відтак - підстава для зупинення провадження у справі, на яку посилається представниця позивача, відсутня.
Щодо аргументу позивачки щодо необхідності дотримання встановленого п. 4 ч.1 ст. 363 КАС України 30 - денного строку звернення до адміністративного суду з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційним Судом України, суд звертає увагу, що як вже було зазначено вище по тексту, Конституційний Суд встановив, що пункт 9 частини першої статті 51 Закону України „Про прокуратуру утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Суд наголошує, що чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Так, відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічне положення міститься у ст.91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст.97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч.2ст.150 Конституції України, а також ч.2ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000року (справа№1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №4819/49/19.

Керуючись п.3 ч.1 ст.236, ст.248 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представниці позивача Богомолова Григорія Юрійовича про зупинення провадження у справі.

Ухвала окремо від рішення суду не належить до оскарження.

Повний текст ухвали виготовлений 19.03.2025.

Головуюча суддя Оксана БОЙКО

Суддя Елла КАТАЄВА

Суддя Ганна САМОЙЛЮК