Справа № 240/2750/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/2750/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , боржник) звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 16.12.2024 по 20.12.2024);

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01 2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 23.12.2024 по 27.12.2024 );

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 30.12.2024 по 03.01.2025);

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 07.01.2025 по 10.01.2025);

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 24.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 20.01.2025 по 24.01.2025);

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 30.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 27.01.2025 по 31.01.2025).

В обґрунтування позову вказує, що державний виконавець жодним чином не з`ясувала наявність чи відсутність поважних причин невиконання судового рішення, керувалась лише наданими стороною стягувача заявами про, начебто, умисне невиконання боржником судового рішення. Позивач також зауважує про наявність обставин, які зумовили небажання сина йти до матері, а везти сина до матері проти його волі, коли спілкування з матір`ю має негативні наслідки для його психологічного стану, спричиняє страждання синові, було б психологічним насиллям щодо нього з мого боку, в подальшому повної недовіри сина дорослим та не відповідало б його інтересам. У позові позивач також зауважує, що про наявність поважних причин щодо невиконання ним ухвали суду ОСОБА_1 23.12.2024 подав державному виконавцеві письмові пояснення в порядку п.6 ч.5 ст. 19 Закону України та документи, якими підтверджується викладене ним у письмових поясненнях, однак, вказані пояснення ОСОБА_1 станом на день подання цього позову взагалі відсутні у документах виконавчого провадження, що містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження та державним виконавцем цим поясненням не надано жодної оцінки. На переконання позивача, він не уникає виконання судового рішення, а лише намагається не посилювати психологічні страждання сина через примусову передачу стягувачці, а головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторією Миколаївною в порушення положень ст.18, 64-1, ст. 75 Закону «Про виконавче провадження» жодним чином не перевірено наявність поважних причин невиконання судового рішення, тому вищевказані постанови про накладення штрафу є протиправними і підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 24 лютого 2025 року прийняла позовну заяв до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження та призначила відкрите судове засідання у справі з викликом сторін до Житомирського окружного адміністративного суду за адресою: м. Житомир, вулиця Лятошинського 5, зал № 2 на 03 березня 2025 року 09:00. Встановила відповідачу строк для подання відзиву на позов у термін до 28 лютого 2025 року. Зобов`язала Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції надати до суду у термін до 03 березня 2025 року, належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №75977986.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 26.02.2025. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказує, що постановам державного виконавця від 23.01.2025, від 24.01.2025, від 30.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 передувало вчинення цілого ряду виконавчих дій та актів аналогічного змісту, де також при виїзді в ліцею 176 імені Мігеля де Сервантеса Сааведри Дніпровського району м. Києва відбиралися пояснення від класного керівника, яка на акті ставила свій підпис. Більше того, боржник неодноразово знайомився з матеріалами виконавчого провадження, йому достеменно відомо про наявність ухвали про забезпечення позову однак жодного разу, навіть частково, вона виконана не була. Зауважує, що жодних доказів/повідомлень про поважні причини для невиконання ухвали про забезпечення позову та постанов державного виконавця боржником надано не було, а факти неодноразового ухилення ДВС зафіксовані відповідно до норм закону та інструкції. Відповідач у відзиві також вказує, що жоден із цих нормативних актів не зобов`язує і тим більше не надає повноважень державному виконавцю під час виконання судового рішення (у нашому випадку ухвали суду про забезпечення позову) ставити під сумнів правомірність судового рішення чи підстави його ухвалення. Щодо можливого небажання дитини бачитися з матір`ю на яке послався позивач, то зауважуємо на державного виконавця не покладено обов`язків та прав для визначення думки дитини, тим більше зважаючи на малолітство ОСОБА_3 . У той же час ухвала про забезпечення позову спрямована на «… збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю…», а боржники у вказаній категорії справ та й загалом в інших завжди не мають бажання виконувати обов`язки покладені на них Законом України «Про виконавче провадження», саме для того і передбачений такий вид примусу, як штраф. Звертає увагу суду, що стягувач має позитивну характеристику, також в ліцеї, де навчався ОСОБА_4 вчитель, при складанні чергового акту, державному виконавцю надала матері позитивну характеристику, вказала на її зацікавленість та участь в житті класу, що ОСОБА_4 завжди вчасно відвідував школу і мав все необхідне для навчання. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів, які б давали підстави не виконувати ухвалу про забезпечення позову. Як зазначає у відзиві представник відповідача, боржник вважає, що він може невиконувати рішення суду без будь-яких на те підстав, за власним суб`єктивним баченням ситуації й не зазнаватиме при цьому жодних обмежень. Однак, метою діяльності державної виконавчої служби і державного виконавця, як працівника є забезпечення виконання рішення суду. Практично єдиним можливим способом для забезпечення виконання рішення суду в цій категорії справ, яке перебуває у нього на виконанні є застосування штрафу за його невиконання. Зауважує, що виконавець не може на власний розсуд, надавати превагу будь-кому із сторін виконавчого провадження, які в нашій ситуації є батьками, адже відповідно до приписів ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а в розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен діяти неупереджено щодо кожного із них. У той же час, сторони безумовно зобов`язані виконувати рішення суду та вимоги виконавця. Відповідач вважає, що державний виконавець діяла в межах і спосіб, з належним встановленням обставин, виносячи постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 за невиконання ухвали суду про забезпечення позову, а тому оскаржувані постанови мають бути залишені без змін, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві відповідач повідомляє " що ухвалу про витребування копій матеріалів отримали 26.02.2025. Копії матеріалів виконавчого провадження будуть надіслані до суду протягом 5 робочих днів."

Ухвалою суду від 27.02.2025 постановлено клопотання адвоката Бойчук Наталії Петрівни - представника ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнити. Провести судове засідання 03 березня 2025 року о 09:00 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua.

Відповідь на відзив подано представником позивача через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС 28.02.2025 (вх. №15456/25 від 03.03.2025). Заперечуючи викладені у відзиві аргументи відповідача, представник позивача вказує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Тобто, передумовою прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу за невиконання боржником судового рішення в порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» має бути не тільки встановлений державним виконавцем факт такого невиконання, але й відсутність поважних причин, які його обумовили. Це означає, що наявність таких причин згідно з вимогами вказаних норм закону також підлягає встановленню органом ДВС перед застосуванням штрафу. Відповідно до наведених вище приписів закону державний виконавець перед винесенням постанови про накладення штрафу на боржника, мав не тільки встановити факт невиконання, але й пересвідчитись у поважності причин невиконання боржником рішення суду. Тобто, даючи оцінку тому чи є підстави для накладення штрафу на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, є необхідним з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження". Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Представник позивача зауважує, що оскаржувані постанови були постановлені державним виконавцем без оцінки причин невиконання боржником рішення суду, крім того, сама перевірка виконання/ невиконання рішення проводилась не у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження». Про неможливість (труднощі) виконання судового рішення ОСОБА_1 (боржник) неодноразово повідомляв державного виконавця та начальника виконавчої служби безпосередньо, а також письмово - 23.12.2024 подав державному виконавцеві письмові пояснення в порядку п.6 ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та документи, якими підтверджується викладене ним у письмових поясненнях. За таких обставин посилання відповідача у відзиві на те, що боржник у виконавчому провадженні не повідомляв про наявність поважних причин невиконання судового рішення є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам. Представник позивача вважає, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваних постанов діяв передчасно та належним чином не перевірив дійсних обставин та не з`ясував причин неможливості виконання судового рішення. На переконання представника позивача, державний виконавець активно заперечує саму можливість наявності поважних причин невиконання боржником судового рішення, повністю ігнорує повідомлення (пояснення) боржника про наявність таких причин (неправдиво вказуючи на те, що таких пояснень боржником не надавалося) та взагалі не вважає за необхідне перевірити наявність чи відсутність таких, мотивуючи це тим, що в її обов`язки не входить перевірка поважності причин невиконання судового рішення. Просить суд врахувати викладене у цій відповіді на відзив при вирішенні справи по суті та постановити рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 03.03.2025 прибув позивач та його представник.

Представник відповідача до суду не прибув. Копії матеріалів виконавчого провадження не надав.

Третя особа до суду не прибула. Представник третьої особи надіслала 02.03.2025 (неділя) через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладено на 12.03.2025.

До суду 03.03.2025 надійшло клопотання адвоката Мельничук Ілони Вікторівни - представника ОСОБА_2 про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції.

Письмові пояснення ОСОБА_2 зареєстровані в КП ДСС 13.03.2025 за вх. №15735/25 о 11:55, тобто після судового зсідання. У своїх поясненням описує обставини, що передували прийняттю оскаржуваних постанов та висновує, що жодних причин не виконувати ухвалу від 29.08.2024 у справі №288/1993/24 немає, окрім самовільного бажання усунути ОСОБА_2 від виховання сина, що дивним чином збіглося із часом посилення мобілізаційних процесів. Про необхідність виконання ухвали позивачу неодноразово повідомлено працівниками ювенальної поліції, але він на жодні роз`яснення не реагує також він знайомився із матеріалами виконавчого провадження. Акцентує увагу суду, що в силу приписів Сімейного кодексу України я маю рівні права із батьком на виховання сина, але чомусь незважаючи на це саме моє право порушується. Така поведінка позивача явно не в інтересах ОСОБА_5 самовільно змінив і місце проживання, і навчання, і коло спілкування... тобто звичні і комфортні умови сина, розірвав зв`язок з бабусею та повнорідною сестричкою ОСОБА_6 , про яку ОСОБА_6 навіть не згадує хоча всім кричить, шо він хороший батько. «Хороший» батько, який про старшу дитину просто забув, а меншого позбавив материнського тепла... Вважає, що відповідач, як орган який повинен забезпечити виконання рішення суду навіть дуже лояльний до позивача - боржника і фактично оскаржувані постанови - це єдиний захід примусу який вчиняється на боржника, вони є законним і необхідним заходом впливу на ОСОБА_6 . Просить відмовити у задоволенні позову.

Копія матеріалів виконавчого провадження ВП 75977986 надійшли до суду 04 березня 2025 року.

Суддя своєю ухвалою від 04.03.2025 постановила: "клопотання адвоката Мельничук Ілони Вікторівни - представника ОСОБА_2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнити. Провести судове засідання 12 березня 2025 року о 09:10 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua".

В ухвалі також зазначено: "Що стосується проведення усіх наступних судових засідань по даній справі в режимі відеоконференції, суд звертає увагу представника третьої особи, що частиною 2 статті 195 КАС України визначена необхідність подання учасником справи окремої заяви про участь у цьому судовому засіданні в режимі відеоконференції не пізніше ніж за п`ять днів до кожного судового засідання. Відтак, клопотання представника третьої особи в цій частині не підлягає задоволенню."

Адміністративна справа 12.03.2025 була знята з розгляду у зв`язку з повідомленням про мінування приміщення Житомирського окружного адміністративного суду.

Судове засідання перенесено на 18.03.2025, про що сторін та їх представників було повідомлено шляхом направлення судових повісток в електронні кабінети підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС.

Адвокату Мельничук Ілона Вікторівна - представнику третьої особи, судову повістку доставлено до електронного кабінету 12.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Жодних клопотань, зокрема і про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, від третьої особи ти її представника до суду не надходило.

Клопотання представника позивача надійшло до суду 18.03.2025.

У судове засідання, призначене на 18.03.2025 прибув позивач та його представник.

Представник відповідача до суду не прибув.

Третя особа та її представник до суду не прибули.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд протокольною ухвалою постановив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Встановлено, що до Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з матір`ю ОСОБА_2 . Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 забезпечено позов шляхом:

- визначення часу спілкування малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 з 20.00 години неділі по п`ятницю до 14.00 години (кінець навчального дня);

- зобов`язання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передавати малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_2 , за місцем проживання матері АДРЕСА_1 , з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 05 серпня 2024 року за вх. №14888 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції надійшла заява адвоката Мельничук Ілони Вікорівни - представника ОСОБА_2 про примусове виконання ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 (т. 2 а.с. 232-233).

Виконавче провадження ВП №75977986 з примусового виконання ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 відкрито постановою головного державного виконавця 05 вересня 2024 року (т. 2 а.с. 181-182). Боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 .

Належними доказами, що містяться в матеріалах виконавчого провадження підтверджується:

- 17 грудня 2024 року до державного виконавця в межах ВП №75977986 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про невиконання рішення (т. 2 а.с. 128); 19 грудня 2024 року державним виконавцем складено Акт у якому зазначено: "19.12.2024 року (четвер) державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 о 16:02 годині. В квартирі дитини не було, згідно з повідомленням, який надіслав стягувач, державний виконавець переконався в тому, що ухвала суду не виконана" (т. 2 а.с. 126-127);

- 26 грудня 2024 року за вх. №408 до державного виконавця в межах ВП №75977986 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про невиконання рішення (т. 2 а.с. 119).; 26 грудня 2024 року державним виконавцем складено Акт у якому зазначено: "26.12.2024 року (четвер) о 16:09 години державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 . За адресою дитина відсутня, згідно з повідомленням, який надіслав стягувач, державний виконавець пересвідчився у (нерозбірливо - прим. суду) ухвала суду не виконано" (т. 2 а.с. 117-118);

- 29 грудня 2024 року до державного виконавця в межах ВП №75977986 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про невиконання рішення; 03 січня 2025 року державним виконавцем складено Акт у якому зазначено: "03.01.2024 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 . О 13:50 годині. В квартирі дитина не передувала, тобто згідно з повідомлення виконавець пересвідчився, що ухвала суду не виконано" (т. 2 а.с. 71-72);

- 06 січня 2025 року до державного виконавця в межах ВП №75977986 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про невиконання рішення (т. 2 а.с. 64); 07 січня 2025 року державним виконавцем складено Акт у якому зазначено: "07.01.2025 року о 15:30 було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 . На місці дитина не перебувала та не проживає з матір`ю. Тобто боржник не виконав рішення суду та не передав дитину за вказаною адресою" Рішення суду не виконано (т. 2 а.с. 62 -63);

- 21 січня 2025 року до державного виконавця в межах ВП №75977986 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про невиконання рішення (т. 2 а.с. 43).; 23 січня 2025 року державним виконавцем складено Акт у якому зазначено: "23.01.2025 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 . О 15:45 годині дитина за вказаною адресою відсутня. Рішення суду не виконано (т. 2 а.с. 41-42);

- 27 січня 2025 року за вх. №1050 до державного виконавця в межах ВП №75977986 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про невиконання рішення (т. 2 а.с. 32).; 30 січня 2025 року державним виконавцем складено Акт у якому зазначено: "державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 . О 15:40 годині дитина за вказаною адресою відсутня. Рішення суду не виконано" (т. 2 а.с. 30-31).

За невиконання боржником ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 суду у період із 16.12.2024 по 20.12.2024, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн (т. 2 а.с. 124-125);

За невиконання боржником ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 у період із 23.12.2024 по 27.12.2024, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн (т. 2 а.с. 115-116);

За невиконання боржником ухвали суду у період із 30.12.2024 по 03.01.2025, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн (т. 2 а.с. 69-70);

За невиконання боржником ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 у період із 07.01.2025 по 10.01.2025, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн (т. 2 а.с. 60)

За невиконання боржником ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 у період із 20.01.2025 по 24.01.2025, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн (т. 2 а.с. 24)

За невиконання боржником ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 у період із 27.01.2025 по 31.01.2025, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн (т. 2 а.с. 29).

Вважаючи зазначені постанови протиправними, позивач звернувся до суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закону №1404)

В свою чергу, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Статтею 1 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 статті 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 врегульовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Статтею 64-1 Закону №1404 встановлено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтею 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, державний виконавець зобов`язаний та мав провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону №1404 можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Згідно пункту 5 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція № 512/5) державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24 забезпечено позов шляхом:

- визначення часу спілкування малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 з 20.00 години неділі по п`ятницю до 14.00 години (кінець навчального дня);

- зобов`язання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передавати малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_2 , за місцем проживання матері АДРЕСА_1 , з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Так, відповідно до пункту 9 розділу 9 Інструкції № 512/5 зазначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

Тобто, така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим документом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

При цьому, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2023 у справі № 380/16763/22 (провадження К/990/18368/23).

Судом встановлено, що на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 , державним виконавцем було складено акти державного виконавця: від 17.12.2024, від 26.12.2024, від 29.12.2024, від 06.01.2025, від 21.01.2025, від 27.01.2025.

На підставі зазначених актів державним виконавцем в межах виконавчого провадження №75977986 були прийняті оскаржувані постанови про накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу за невиконання ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у справі №288/1993/24.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII державному виконавцю надано широке коло прав для перевірки виконання рішення суду.

Суд зауважує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Натомість, при накладенні штрафу оскаржуваними постановамии, державний виконавець констатував факт невиконання рішення суду, але не з`ясував причин нібито невиконання рішення суду.

Суд зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження міститься висновок від 25.11.2024 психолога ОСОБА_8 за результатами психологічного обстеження на звернення ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 96 на звороті - 100). Дослідження проводились на підставі аудіозаписів розмов.

У висновку вказано: "Відповідь на перше запитання: Чи є психологічні ознаки, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 зазнав або /та зазнає психологічних страждань?", вказано, що "виявлені в ОСОБА_7 психологічні ознаки того, що він зазнав психологічних страждань? Так. У ОСОБА_7 виявлено психологічні ознаки, які свідчать що ОСОБА_3 зазнав та продовжує зазнавати психологічних страждань.

Відповідь на друге запитання: якщо такі психологічні ознаки виявлені, чи знаходяться вони у причинному зв`язку з діями ОСОБА_2 та ОСОБА_9 ? Так. Виявлені в ОСОБА_7 психологічні ознаки того, що він зазнав психологічних страждань, знаходяться у причинному зв`язку з діями ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . Подібність стилю комунікації ОСОБА_2 та ОСОБА_9 з ОСОБА_7 , оціночних суджень ОСОБА_2 та ОСОБА_9 стосовно мотивів поведінки, природи почуттів ОСОБА_7 , результатів його діяльності та його особистості в цілому, застосування ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у спілкуванні з ОСОБА_7 критики (знецінення), приниження, словесних образ, навіювання почуття провини, залякування і погроз призвели до виникнення в ОСОБА_7 переживання почуття безпорадності; призвело до погіршення якості його життя, що на фізичному рівні виявляється в погіршенні сну; появи в ОСОБА_7 ознак емоційної дезадаптації, які кваліфіковані лікарем неврологом, як невротичний стан з порушенням сну.

Жодних доказів, які б спростовували зазначений висновок спеціаліста, матеріали виконавчого провадження не містять.

Таких доказів не надано суду під час розгляду адміністративної справи в межах даного позовного провадження.

Разом з тим, суд зауважує, що Конституцією України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (частина 3 статті 51).

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення у справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Отже, з урахуванням висновку психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_7 , психологічний стан дитини при спілкуванні зі стягувачем у виконавчому провадженні не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, сформульованій у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20-а, від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19, від 18 липня 2023 року у справі № 380/16763/22, від 05.06.2024 у справі №480/6452/23.

Таким чином, акти державного виконавця, на переконання суду, не можуть бути належними доказами невиконання рішення суду позивачем та саме без поважних причин.

Крім того, варто зауважити, що приймаючи оскаржувану постанову, як вбачається з її змісту, відповідачем взагалі не досліджувались причини невиконання рішення суду, в той час, як підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404 може бути невиконання рішення саме без поважних причин, та такий факт має бути встановлений на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу. В оскаржуваній постанові вказано лише невиконання рішення суду, однак без зазначення та встановлення факту невиконання рішення саме без поважних причин, а, отже, оскаржувані постанови не є обґрунтованими.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 7268 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (вул. Євгена Сверстюка, 15,м. Київ,02002, ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування рішення.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 16.12.2024 по 20.12.2024).

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01 2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 23.12.2024 по 27.12.2024 ).

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 30.12.2024 по 03.01.2025).

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 23.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 07.01.2025 по 10.01.2025).

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 24.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 20.01.2025 по 24.01.2025).

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галай Вікторії Миколаївни від 30.01.2025 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75977986 (за невиконання у період від 27.01.2025 по 31.01.2025).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 7268 ( сім тисяч двісті шістдесят вісім ) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук

18.03.25