Справа № 420/14304/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/14304/24

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 18.06.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 10 квітня 2024 року №46 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 07 січня 2024 року із зарахуванням до розрахунку стажу періоди навчання з 01 вересня 1981 року по 19 червня 1986 року згідно з дипломом НОМЕР_1 та всі період роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що під час звернення 03 квітня 2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення пенсії нею було надано необхідні документи, включаючи трудову книжку НОМЕР_2 від 09 грудня 1986 року. Але відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №46 від 10 квітня 2024 року, яка ґрунтувалась на тому, що страховий стаж особи становить 27 років 08 місяців при необхідному 31 рік.

До стажу органом ПФУ не було зараховано: всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09 грудня 1986 року з посиланням на те, що на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища внесений з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, а саме відсутня печатка підприємства, яке вносило запис. Документ про зміну прізвища відсутній. Також не зарахований до стажу період навчання з 01 вересня 1981 по 19 червня 1986 років у вищому учбовому закладі згідно диплома НОМЕР_1 від 24 червня 1986 року, оскільки відсутній документ про зміну прізвища ( ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ). Позивачка вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, але не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення, а отже, й не може впливати на її особисті права

Відповідач відзив на позовну заяву до суду су не надавав.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10 квітня 2024 року №46 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період навчання в Одеському технологічному інституті харчової промисловості з 01 вересня 1981 по 19 червня 1986 роках згідно з дипломом НОМЕР_1 та періоди роботи з 05 серпня 1986 по 06 червня 1995 років, з 07 червня 1995 по 25 грудня 1996 років згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 квітня 2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Державного бюджету судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідача ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що Головним управлінням правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства. В обґрунтування чого зазначає, що до страхового стажу позивача не підлягають зарахуванню всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09 грудня 1986 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища внесено з порушеннями вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, а саме відсутні печатка підприємства, яким внесено запис та документ про зміну прізвища; Період навчання з 01 вересня 1981 по 19 червня 1986 років згідно диплома НОМЕР_1 від 24 червня 1986 року також не підлягає зарахуванню, оскільки відсутній документ про зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась 03 квітня 2024 року до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви щодо призначення пенсії позивачкою було надано документи, зокрема, трудову книжку НОМЕР_3 від 09 грудня 1986 року, диплом НОМЕР_1 , свідоцтва про народження дітей.

Головне управління ПФУ в Одеській області відмовило у призначенні пенсії за віком рішенням №46 від 10 квітня 2024 року. В рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений ч.2 ст. 26 Закону України "Пре загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 31 рік. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 8 місяців. До страхового стажу не зараховано всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 09 грудня 1986 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища внесено з порушеннями вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, а саме відсутня печатка підприємства, яке вносило запис. Документ про зміну прізвища відсутній. Період навчання з 01 вересня 1981 по 19 червня 1986 років згідно диплома НОМЕР_1 від 24 червня 1986 року також не зарахований, оскільки відсутній документ про зміну прізвища ( ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ).

Позивачка не погодилась з відмовою у призначенні пенсії за віком, тому звернулась до суду з даним позовом.

Представниця позивачки в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 навчалась з 1981 по 1986 року в Одеському технологічному інституті харчової промисловості, здобула кваліфікацію інженера-технолога, по закінченню була направлена за розподілом як молодий спеціаліст до Туркменської РСР, де працювала на Ашхабадському комбінаті хлібопродуктів. 12 березня 1988 року уклала шлюб з гр-м ОСОБА_5 у м. Ашхабад, внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_4 . Оригіналу свідоцтва не зберіглось. У 1989 та 1992 роках у позивачки у м. Ашхабад народились доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 28 лютого 1994 шлюб був розірваний. В подальшому позивачка повернулась в Україну та 21 серпня 2000 року повторно зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 .

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що записи до трудової книжки, зокрема щодо зміни прізвища, вносить відповідальний працівник підприємства, а не влаштуванні на роботу працівники, а тому неналежне ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка не має можливості та обов`язку здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Оскільки, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, наведені відповідачем недоліки заповнення трудової книжки позивачки не є достатньою підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки зміна прізвища підтверджується іншими наданими позивачкою документами.

Суд першої інстанції також звернув увагу, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами. Проте відповідачем на підтвердження вжиття заходів щодо витребування документів до суду жодних доказів не надано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 56, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, ст.ст. 24, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Приписами ч.2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди повинні перевіряти їх на відповідність того, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням усіх вимог, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Призначення, виплата та перерахунок пенсії регулюються Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та при наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 рік.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом. Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-ХІІ зарахування до стажу роботи для призначення пенсії періодів роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсіє позивачу стало не зарахування до її стажу всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09 грудня 1986 року через те, що на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища внесений з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників.

Проте, як правильно вважав суд першої інстанції, обов`язок ведення трудових книжок законодавцем покладено на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

За приписами ч.5 ст. 242 КАС України та ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналогічних підстав є протиправними дій відповідача щодо не зарахування до стажу роботи періоду навчання позивачки з 01 вересня 1981 по 19 червня 1986 років, який підтверджений дипломом НОМЕР_1 від 24 червня 1986 року. Відповідно до пункту "д" ч.3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області №46 від 10 квітня 2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії та зобов`язання ГУПФУ зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 спірні періоди та повторно розглянути її заяву з урахуванням висновків суду.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.