Справа № 162/1105/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 162/1105/24 пров. № А/857/6011/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 162/1105/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

місце ухвалення судового рішення м.Любаш
суддя у І інстанціїСавич А.С.
дата складання повного тексту рішення07.01.2025
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся 02.12.2024 до суду з даним адміністративним позовом про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення серії ВН № 330 від 09.09.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн та закриття провадження у справі. Окрім того, позивач просив поновити йому строк для звернення до суду, вважати його пропущеним з поважних причин.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року залишено позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення без розгляду.

Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги позивач заперечує обставини з приводу вручення йому рекомендованого відправлення та його обізнаності про дату, час та місце ухвалення оскаржуваної постанови.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги представник позивача повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції і позивач не заявив клопотання про розгляд справи за його участю, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п. 1 ч.1 ст.311 КАС України, вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був своєчасно, належним чином повідомлений про місце та час розгляду його справи про адміністративне правопорушення, а також - про його право оскаржити постанову у справі. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не навів доказів, які б свідчили про поважність пропуску ним десятиденного строку звернення до суду з метою оскарження постанови за справою про адміністративне правопорушення серії ВН № 330 від 09.09.2024, тому його позов слід залишити без розгляду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу з 20.07.2024 було достовірно відомо про дату, час та місце розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Згідно з актом про відмову отримання повістки від 20.07.2024 та змісту повістки № 300158, позивач відмовився від отримання повістки про виклик на 09 год 00 хв 22.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Текст повістки було доведено до відома позивача старшим інструктором та стрільцем 1-відділення охорони взводу 2-го відділу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно (а.с.27, 28).

Цього ж дня, 20.07.2024 щодо позивача у його присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП № 330/330. Під час складення протоколу позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, як особі, яку притягують до адміністративної відповідальності, у тому числі й право на оскарження постанови. Окрім того, позивачу в цьому протоколі було повідомлено про те, що розгляд справи щодо нього відбудеться о 10 год 00 хв 09.09.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за відповідною адресою. Позивач відмовився підписувати даний протокол та надавати у ньому будь-які пояснення (а.с. 25, зворот).

Разом з тим, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 додатково надіслано на адресу місця проживання позивача повідомлення від 05.08.2024 № 2649 про дату, час та місце розгляду справи щодо нього за вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення (10 год 00 хв 09.09.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за відповідною адресою).

Зазначене повідомлення відповідно до перевірки статусу відстеження за ідентифікатором 888, розміщеного на офіційному сайті Укрпошта, вручено адресату за довіреністю 30.08.2024.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У Кодексі адміністративного судочинства України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

З матеріалів справи убачається, що спір у цій справі виник з питань притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 17 000 грн.

Статтею 122 КАС України, встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду у визначений законом строк від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені

Подібна позиція щодо застосування ст. 122 КАС України наведена в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 640/25034/19, від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17, від 30.03.2021 у справі № 400/1825/20.

Судом встановлено, що з адміністративним позовом у цій справі позивач звернувся 29.11.2024 року. Оскаржувану постанову винесено відповідачем 09.09.2024 року.

На підтвердження обставин з приводу пропуску позивачем строку, встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України позивач зазначив, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 21.11.2024, отримавши її копію в приміщенні Любешівського відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області. В оскаржуваній постанові зазначено, що її копію надіслано АТ «Укрпошта» 03.10.2024, номер поштового відправлення 121, однак за цим номером лист був вручений комусь за довіреністю. А відтак з незалежних від нього причин був пропущений строк на оскарження постанови.

Крім того колегією суддів ураховано, що наявність інституту поновлення строків позовної давності передбачає можливість їх поновлення у разі пропуску із поважних причин (ст. 123 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів установлено, що 20.07.2024 року старшим інструктором другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 складено протокол №330/330 відносно порушення позивачем ч. 3 ст. 210 КУпАП та зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 09.09.2024 року о 10:00 в приміщенні другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вказаному протоколі зазначено, що позивач відмовився від дачі пояснень та отримання повістки про що складено акт про відмову. При цьому у розділі протоколу «другий примірник протоколу отримав» відображено- «відмовився», у розділі «від отримання другого примірника протоколу відмовився у присутності свідків» стоїть прочерк.

За змістом акту про відмову позивача від отримання повістки від 20.07.2024 та змісту повістки № 300158, убачається, що такий акт складено за участі посадової особи, яка склала обумовлений вище протокол та посадової особи відповідача стрільцем 1-відділення охорони взводу 2-го відділу Круковцем О.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює перелічені документи, як докази того, що позивач беззаперечно знав або міг дізнатися про обставини з приводу винесення відповідачем 09.09.2024 року оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, позаяк названий протокол та акт про відмову, складені виключно за участі посадових осіб відповідача суб`єкта владних повноважень та не підтверджено відповідними показами свідків та жодними іншими достеменними доказами.

Стосовно ж листа повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.08.2024 року №2649 про дату час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, адресованого позивачу (а.с. 29), то долучені відповідачем докази не містять відомостей з приводу його направлення на поштову адресу позивача.

При цьому, долучений відповідачем витяг за ідентифікатором 888, розміщений на офіційному сайті Укрпошта не містить відомостей відносно, того якій саме особі, як то фізичній чи юридичній (ідентифікаційні дані) було направлено рекомендоване відправлення з ідентифікатором 888 та який зміст вкладеного відправлення у такому рекомендованому відправленні.

Також колегія суддів зазначає, що за Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими Постановою КМ № 270 від 05.03.2009 року, рекомендовані поштові відправлення підлягають врученню особисто адресату, або іншій особі за наявності у неї відповідної довіреності про, що вчиняється відповідна відмітка на зворотньому рекомендованому відправленні із зазначенням відомостей про таку особу (її ідентифікаційні дані) та дані довіреності на підставі якої здійснюється таке вручення.

Однак, витяг за ідентифікатором 888, розміщений на офіційному сайті Укрпошта вказаних відомостей не містить.

Також колегія суддів зазначає, що долучений до матеріалів справи супровідний лист відповідача від 03.10.2024 року про направлення позивачу оскаржуваної постанови, за даними відомостей відтиску поштового штемпеля за на конверті був відправлений -15.10.2024 року, однак вказане поштове відправлення не було вручено та повернуто за відсутністю адресата за вказаною адресою.

Як наслідок зібраними у справі доказами не підтверджуються обставини з приводу обізнаності позивача про обставини щодо винесення 09.09.2024 року оскаржуваної постанови у період з дати її ухвалення до дати ознайомлення позивачем з матеріалами виконавчого провадження.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції на вказані обставини не зважив та дійшов необґрунтованого висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом без поважних на те причин.

Відповідно п.1 ч.1 до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за неповного з`ясування судом фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з прийняттям судового рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 162/1105/24 скасувати, а справу направити до Любешівського районного суду Волинської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос