Справа № 205/14216/24
Суддя: Федотова В. М.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/205/15/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 3 роти 1 БПП Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ясінського Арсена Олександровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по адміністративній справі,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною адміністративною позовною заявою.

Позов мотивований тим, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року, яка була винесена 1 взводу 3 роти 1 БПП Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ясінського А.О., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Із вказаної постанови вбачається, що 27.09.2024 року о 17:27 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , у населеному пункті с. Стрижавка АД М21 297 км, позначеного дорожнім знаком 5.49, рухався зі швидкістю 73 км/год, чим перевищив встановлену швидкість на 73 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки під час вимірювання швидкості прилад TruCam знаходився в руках працівника поліції, що суперечить приписам статті 40 Закону України «Про національну поліцію», оскільки заміри у використаний поліцейським спосіб можуть дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Також зазначив, що правил дорожнього руху він не порушував, а тому підстав для зупинки транспортного засобу у працівника поліції не було.

Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та просить визнати дій співробітника поліції протиправними та скасувати постанову серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою судді від 22.10.2024 року вказаний адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, які вказано у мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі без виклику сторін, клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів було задоволено, витребувано від УПП у Вінницькій області ДПП НПУ належним чином завірену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої винесено постанову серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказаною ухвалою сторонам також було надано строк для надання відзиву, відповіді на відзив, тощо.

03.12.2024 року до суду від представника відповідачів Ковальчука Д.О. надійшла заява на виконання ухвали суду в частині витребування доказів, у якій зазначено, що в матеріалах справи знаходиться оскаржувана постанова серії ЕНА №3147185, яка направлена 17.10.2024 року до Рубіжанського міського ВДВС східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), та до УПП у Вінницькій області ДПП, ще не поверталася. Відео з портативних відеореєстраторів працівників поліції під час винесення ними оскаржуваної постанови надати до суду не можливо, оскільки згідно Наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 року Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису Розділу VІІІ. Загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів «Строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб», та у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим. В УПП у Вінницькій області ДПП наявне фото та відео з приладу TruCam TC 000804 та документація на даний прилад, які були направлені на адресу суду в додатках до відзиву на позовну заяву.

Також, 02.12.2024 року до суду від представника відповідачів Ковальчука Д.О. надійшов відзив на позов, у якому він, посилаючись на законність складення відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року, а також на відповідність вказаної постанови вимогам ст. 283 КУпАП, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначив, що оскаржувана постанова прийнята на підставі беззаперечних фактичних даних, а дії поліцейського є такими, що в повному обсязі відповідають нормам діючого законодавства. У відповідача не було підстав для умисного спотворення обставин події, а обставини, викладені позивачем у позовній заяві, є його суб`єктивною думкою та не спростовують факт вчинення останнім адміністративного правопорушення. Щодо правомірності застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam зазначив наступне. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму (тобто, основною функцією даного приладу є здійснення певних вимірювань, а здійснення фото- або відеофіксації є додатковою функцією), що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Звертає увагу суду, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UА МІ/1-2903-2012. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29408, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 13.11.2023 року та чинного до 13.11.2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС 000804 є придатним до застосування. Також звертає увагу на лист ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01.10.2019 року, у якому роз`яснено, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (Т3), тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. Окрім того, правомірність застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam з рук викладена у численних постановах апеляційних адміністративних судів, а тому, на думку представника, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є законною, обґрунтованою, та такою, що не підлягає скасуванню.

03.02.2025 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він, посилаючись на те, що заміри у використанні поліцейським спеціального прибору для замірювання швидкості транспортного засобу у руках можуть дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також вказав, що зазначені у відзиві відомості не відповідають змісту постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 3147185 від 27.09.2024 року де зазначено «рухався зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив встановлену швидкість на 73 км/год». При цьому, у відзиві представника відповідача відсутнє пояснення відмінностей, спростування інформації або визнання помилки у тексті цієї постанови, допущеної під час її винесення, що у свою чергу впливає на об`єктивність та його неупередженість у даній справі та ставить під сумнів інші відомості зазначені у оскаржуваній постанові.

Будь-яких інших письмових пояснень від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Суд, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року, яка була винесена 1 взводу 3 роти 1 БПП Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ясінського А.О., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 10-11).

Із описової частини вказаної постанови вбачається, що 27.09.2024 року о 17:27 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , у населеному пункті с. Стрижавка АД М21 297 км, позначеного дорожнім знаком 5.49, рухався зі швидкістю 73 км/год, чим перевищив встановлену швидкість на 73 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 10-11).

У вказаній постанові також зазначено, що швидкість вимірювалась приладом TruCam № 000804 (а.с. 10).

У даній справі предметом доказування є факт перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортним засобом більш як на двадцять кілометрів на годину та правомірність фіксування порушення приладом лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20.

При вирішенні публічно-правового спору з приводу рішення суб`єкта владних повноважень суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи (ч. 1 ст. 283 КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до cт. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 року, справа № 524/5741/16-а).

Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Так, пунктом 12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положеннями розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України (зі змінами ) визначено, що дорожній знак 5.76 позначає ділянки доріг, де може здійснюватися контроль за порушенням ПДР за допомогою спеціальних технічних та або технічних засобів.

При цьому, за нормами ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із листа Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області від 07.04.2023 року № 413, смт Стрижавка, Вінницького району позначено основним та дублюючим дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» в обох напрямках, 5.50 «Кінець населеного пункту» в обох напрямках, 5.76 «Автоматична відео фіксація порушень ПДР» в обох напрямках (км 294+187 праворуч, розподільча смуга, км 298+114 (ліворуч, розподільча смуга (а.с. 65).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Слід також зазначити, що загальні правила застосування, зокрема, технічних приладів закріплені у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, згідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, яка працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, яка перебуває в чужому володінні.

Зазначеною нормою права передбачено можливість використання поліцією технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень, а також визначено можливі місця їх розміщення. Такі технічні засоби дозволено монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель.

При цьому, спосіб монтажу чи розміщення технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не визначений. Вирішення цього питання не є предметом правового регулювання зазначеної норми права.

Положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлюють лише загальні засади використання поліцією технічних засобів, які стосуються всіх типів технічних приладів (технічних приладів, призначених для вимірювання швидкості руху, відстані, визначення габаритно-вагових параметрів, встановлення відсотку алкоголю в крові людини тощо), що використовуються для цілей, задекларованих в цьому Законі.

Натомість особливості практичного застосування технічного засобу в залежності від його призначення, конструктивних особливостей тощо можуть бути визначені в підзаконному акті.

Водночас слід зазначити, що Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, не установлює порядок використання саме тих технічних засобів, що забезпечують вимірювання швидкості руху транспортних засобів.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UА МІ/1-2903-2012 (а.с. 55).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29408, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 13.11.2023 року та чинного до 13.11.2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС 000804 є придатним до застосування (а.с. 54).

У листі ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01.10.2019 року роз`яснено, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (Т3), тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі (а.с. 60-61).

Прилад TruCam LT1 20/20 є засобом вимірювальної техніки. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 350-450 метрів поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів і його дані є допустимим доказом у цій справі про вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, згідно технічних характеристик прилад TruCam, за допомогою якого проводився замір швидкості руху автомобіля позивача ОСОБА_1 , спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

Як вбачається із матеріалів справи, автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , рухався в населеному пункті зі швидкістю 73 км/год.

Судом встановлено, що на підтвердження наявності події та складу адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення ОСОБА_1 встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу зафіксованого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam, серійний номер ТС 000804, підтверджується відеофіксацією з приладу TruCam № ТС 000804 від 27.09.2024 року (диск із відео на аркуші справи 66) та роздруківкою файлу _аС000_0927_171611.jmf з пристрою TruCam серійний номер ТС 000804 від 27.09.2024 року (а.с. 53).

До постанови серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року у справі про адміністративне правопорушення додається фото та відео із приладу TruCam, на якому зафіксовано автомобіль, швидкість із якою він рухається, а також дату, час, місце вчинення правопорушення. Посилання на дані докази містяться у відповідній графі бланку постанови, відтак вони є достатніми та допустимим для встановлення факту наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позивач у позовній заяві зазначив, що того дня він рухався на автомобілі Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , у населеному пункті с. Стрижавка АД М21 297 км у вказаний проміжок часу приблизно зі швидкістю 60 км/год. Разом з тим, жодних доказів того, що він рухався в межах населеного пункту із дозволеною швидкістю руху суду не надав.

Згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17.

Згідно із ч. 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому перемитру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, дана стаття відноситься до технічних приладів, які працюють в автоматичному режимі, в даному випадку технічний прилад TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів.

У зазначеній адміністративній справі порушення позивачем правил дорожнього руху зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCam в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини, а тому доводи позивача стосовно того, що фіксування швидкості здійснювалось поліцейським, який тримав вимірювальний прилад в руках, що думку позивача, є порушенням ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», суд вважає помилковими.

На думку суду, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, містить усі передбачені положеннями ст. 283 КУпАП обов`язкові відомості щодо події правопорушення, суб`єкта адміністративної відповідальності, накладеного стягнення та порядку його сплати, а також порядку ознайомлення та оскарження постанови, а також інші обов`язкові відомості, визначені ст. 283 КУпАП, крім того постанова містить додаткову інформацію про транспортний засіб, визначену Інструкцією.

Будь-яких порушень при використанні приладу TruCam інспектором патрульної поліції судом не встановлено, а тому суд вважає, що позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух у населеному пункті с. Стрижавка АД М21 297 км, позначеного дорожнім знаком 5.49, зі швидкістю 73 км/год, при дозволених 50 км/год, а спірна постанова серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідає вимогам статті 283 КУпАП та складена співробітником поліції без порушення вимог законодавства.

Доводи позивача із посиланням на позиції Третього апеляційного адміністративного суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, посилання позивача на зазначення в оскаржуваній постанові «рухався зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив встановлену швидкість на 73 км/год» суд не може прийняти до уваги, оскільки, при встановлених судом обставинах справи та наданих доказах перевищення позивачем швидкості руху у населеному пункті, а саме на 23 км/год, суд не може визнати таку технічну описку у постанові єдиною підставою для її скасування.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 року по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення вмотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначення підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Суд зазначає, що вказана технічна описка не впливає на суть вчиненого правопорушення і не свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11 вересня 2018 року по справі № 826/11623/16 (провадження №K/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018року по справі № 826/15341/15 (провадження № K/9901/19896/18) де зазначено, що в даному випадку позивач ніяким чином не спростовує факту порушення ним правил дорожнього руху, а основним посилання є відсутність відомостей в оскаржуваній постанові. З даного приводу варто зазначити, що дійсно інспектором було допущено механічну описку під час винесення рішення у справі та помилково зазначено невірну швидкість, однак дана описка ніяким чином не впливає на суть вчиненого правопорушення. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «OHalloran and Francis v. the United Kingdom», будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху, зокрема, швидкісного режиму у населеному пункті, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

Підсумовуючи вищенаведене, cуд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами було доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також законність та обґрунтованість складенні відносно останнього постанови серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року.

Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена за наявності достатніх правових підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а тому підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень судом не встановлено.

Працівником УПП у Вінницькій області, як уповноваженою особою Національної поліції, було правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КпАП України. При цьому, інспектор з`ясував всі обставини та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно - правовими актами.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі, що є необґрунтованими та недоведеними.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн., однак, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, суд вважає за необхідне залишити судовий збір за позивачем.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 72, 73, 77, 78, 90, 229, 242-246, 256, 262, 286 КАС України, ст.ст. 122, 245, 247, 251-252, 280, 283 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 3 роти 1 БПП Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ясінського Арсена Олександровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по адміністративній справі відмовити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3147185 від 27.09.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП залишити без змін.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 605,60 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомо, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Поліцейський 1 взводу 3 роти 1 БПП Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ясінський Арсен Олександрович, м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд. 23;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя: Федотова В.М.