Справа № 530/540/25
Суддя: Должко С. Р.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 530/540/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

20.03.2025 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., секретаря Тараненко Т.І., представника позивача за довіреністю Писаренка Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Зіньків в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом

Зіньківського сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області, місце розташування м. Зіньків, вулиця Воздвиженська,40, Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 , перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ,які незаконно перебувають на території України адреса: АДРЕСА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,-

ВСТАНОВИВ:

В Зіньківський районний суд Полтавської області звернувся представник Зіньківського сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області, місце розташування м. Зіньків, вулиця Воздвиженська,40, Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 , перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ,які незаконно перебувають на території України адреса: АДРЕСА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.09.2024 року у справі № 530/2067/24 позовну заяву Зіньківського сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області, місце розташування м. Зіньків, вулиця Воздвиженська,40, Полтавського району, Полтавської області до ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення задоволено. Вирішено затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 строком на 6 (шість) місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення. 27.09.2024 року за вказаним рішенням суду громадянина російської федерації ОСОБА_1 було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ,які незаконно перебувають на території України за адресою АДРЕСА_1 . На даний час нелегальний мігрант категорично відмовляється від виконання рішення Зіньківського сектору про примусове видворення. Відповідно до листа Волинського ПТПІ від 10.12.2024 року № 0777.5/645-24 року з громадянином російської федерації ОСОБА_1 повторно проведено бесіду стосовно співпраці з представником УДМС у Полтавській області та бажання покинути територію України. В ході бесіди вище вказаний іноземець повідомив, що на даний час він оскаржує рішення Зіньківського районного суду Полтавської області та категорично відмовляється покидати територію України.21.10.2024 року Другим апеляційним адміністративним судом рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.09.2024 року залишино без змін. 27.11.2024 року Ківерцівським районним судом Волинської області прийнято рішення по справі № 158/3477/24 про відмову в задоволенні адміністративного позову громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства. За наявною в УДМС у Полтавській області інформацією згідно міграційної картки вказаний іноземний громадянин останнього разу в`їхав на територію України 05.03.2014 року через КПП «Щорс» по паспортному документу громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , перевищив визначені законодавством строки тимчасового перебування в Україні, проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду. До підрозділів Державної міграційної служби України із заявою щодо документування або про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту не звертався. Обізнаний, що підстав для його подальшого перебування в Україні не має. Громадянином російської федерації ОСОБА_1 повідомлено, що в країні проживання його життю та здоров`ю нічого не загрожує. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом в якому просив продовжити строк затримання громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 19.03.2025 року відкрито спрощене провадження по даній справі.

У судове засідання представник позивача Зіньківського сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області за довіреністю Писаренко Ю.М. з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити з підстав зазначених у заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції не заперечував стосовно позовних вимог.

Зачитавши заяву позивача, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніше як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч. 12 ст. 289 КАС України).

Відповідно до частини першої ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їзджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що 26 вересня 2024 року Зіньківським сектором управління ДМС у Полтавській області був виявлений та затриманий відповідач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є уродженцем м. Мурманськ та громадянином російської федерації, який не виконав рішення про примусове повернення та продовжує перебувати на території України понад строки встановлені законодавством України.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.09.2024 у справі № 530/2067/24 задоволено адміністративний позов Зіньківського сектору Управління ДМС у Полтавській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

27.09.2024 за вказаним рішенням суду громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців, термін перебування іноземця закінчується 26.03.2025 року .

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються: Конституцією України, Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон № 3773-VI), Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/171/150 (далі-Інструкція_№ 353/171/150 ), Типовим положенням про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2003 № 1110 (далі - Положення № 1110); Інструкцією про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141 (далі - Інструкція № 141).

Відповідно п. 7 ч. ст.1 Закону № 3773-УІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону № 3773-УІ іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Зазначені правові норми кореспондуються з Інструкцією №353/171/150 та Положенням №1110.

Так, відповідно до п.2, п.4 розділу IV Інструкція №353/171/150; п. 1 Положення № 1110 до ПТПІ поміщуються іноземці: стосовно яких суд прийняв рішення про примусове видворення; стосовно яких суд прийняв рішення про затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затримані за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; затримані органами ДМС на строки та в порядку, передбачені законодавством України.

Іноземці, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, поміщуються до ПТПІ на строк, необхідний для їх ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше ніж на вісімнадцять місяців.

Так само, відповідно до п. 5 Положення № 1110 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Відповідно до розділу VI Інструкції № 353/171/150 якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Згідно ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

Оскільки для забезпечення примусового видворення Зіньківським сектором УДМС України в Полтавській області необхідно провести заходи спрямовані на організацію здійснення процесу видворення, які включать в себе придбання квитка та фінансове забезпечення супроводу іноземця до кордону України, що потребує додаткового часу, який виходить за межі 6-ти місячного терміну затримання іноземця встановленого судом, відтак, у даному випадку наявні визначені ст.289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому строк затримання слід продовжити.

Разом з тим, як передбачено п. 11 ст.289 КАС України строк затримання може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За наведених обставин, заявлені позовні вимоги слід задовольнити з урахуванням граничного законодавчо встановленого строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При ухваленні даного рішення судом також враховуються рішення ЄСПЛ з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Європейський суд з прав людини, судова практики якого підлягає застосуванню як джерело права, у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

У пункті 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№50264/08), вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява №26629/95, пункт 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява №36760/06, пункт 143, ЄСПЛ 2012).

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до пункту 113 рішення ЄСПЛ у справі "Чахал проти Великої Британії", будь-яке позбавлення волі відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції (рішення у справах "Куїн проти Франції", "Коломпар проти Бельгії").

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

За приписами ч. 18 ст. 289 КАС України, на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в Пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Тобто, у разі апеляційного оскарження цього рішення, відповідач буде продовжувати утримуватися в Пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, до завершення апеляційного оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 19, 77, 241-246, 255, 271, 288, 289, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Зіньківського сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області, місце розташування м. Зіньків, вулиця Воздвиженська,40, Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 , перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України адреса: АДРЕСА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України задоволити.

Продовжити строк затримання громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р. Должко