Справа № 280/6356/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2025 року м.Дніпросправа № 280/6356/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 280/6356/24 (суддя Мінаєва К.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) щодо не нарахування та невиплати позивачу фіксованої додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень, встановленої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 р. (включно) щомісячно, та за період з 18.07.2022 року по 04.07.2024 року додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

2) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу фіксованої щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 р. (включно), та додаткової винагороди у розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 18.07.2022 року по 04.07.2024 року;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень у розрахунку на місяць;

4) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень у розрахунку на місяць за період з 24.02.2022 по 04.07.2024 року відповідно до Порядку № 168 КМУ від 28.02.2022 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;

5) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення (оклад, посадовий оклад) за період з 2021 по 19.05.2023 року з врахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного року;

6) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу різницю між виплаченим та нарахованим розміром посадового окладу та окладу за військовим званням з врахуванням прожиткового мінімуму та тарифних коефіцієнтів за період з 2021 по 19.05.2023 року з врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня відповідного року, а саме згідно з абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік і абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік установлено з 01 січня відповідного року прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно у розмірах 2270,00 грн, 2481,00 грн і 2684,00 гривні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 05.03.2019 зарахований до списків особового складу (по стройовій частині) ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 15.04.2019 його призначено на посаду старшого інспектора відділення Військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 Військової служби правопорядку. 04.07.2024 позивача виключено зі списків особового складу, знято зі всіх видів забезпечення, та призначено на посаду старшого техніка роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до отриманих при звільненні відомостей про грошове забезпечення відповідачем не було нараховано і не виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168. Вказано, що позивачу не була виплачена додаткова щомісячна винагорода у період з 24.02.2022 до 19.07.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, а у період з 19.07.2022 по 04.07.2024 року у розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. Щодо виплати додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000,00 грн зауважено, що місто Запоріжжя відноситься до Запорізької міської територіальної громади в Запорізькому районі Запорізької області, що є територією, на яких ведуться (велися) бойові дії. Відтак, військовослужбовці у разі перебування їх та виконання військового обов`язку на вказаних територіях мають право, починаючи з 24.02.2022, на нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000,00 грн на період дії воєнного стану.

Також у заяві від 24.07.2024 зазначено, що позов подано з підстав протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав та інтересів позивача як військовослужбовця на отримання визначного розміру грошового забезпечення, що не було нараховано та сплачено при звільненні. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати у період з 2021 року по 19.05.2023 його грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року, протиправною.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Так, суд:

- визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за квітень 2022 року, травень 2023 року;

- зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за квітень 2022 року, травень 2023 року;

- визнав протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 складових грошового забезпечення у період з 01.01.2021 по 19.05.2023 включно, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;

- зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату посадового окладу, окладу за військовими званнями, відсоткової надбавки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021; встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-ІХ Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 по 19.05.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, неналежну оцінку доказів, просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Також відповідач в скарзі зазначає про незаконність ухвали суду першої інстанції про прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог і просить таку ухвалу суду скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного. Скаржник в цілому погоджується з висновками та застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, втім вважає, що в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. за квітень 2022 року, травень 2023 року, а також здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, відповідні висновки суду були помилковими та такими, що не узгоджуються з наявними у справі доказами.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії картки особового рахунку військовослужбовця № 41 за 2022 рік відповідачем в березні 2022 року виплачено позивачу додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у повному обсязі за березень та лютий (починаючи з 24 лютого 2022) 2022 року із розрахунку 30000грн на місяць (лютий: 30000/28*5=5357,14 грн; березень: 30000/31*31=30000,00грн), тому в квітні виплата додаткової винагороди за березень не здійснювалась. Додаткова винагорода за квітень нарахована та виплачена у травні 2022 року в повному обсязі (30000/30*30=30000,00 грн).

Оскільки згідно пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), а відповідний наказ не був оскаржений позивачем, як і наказ № 21 від 17.04.2023 про результати службового розслідування, а додаткова винагорода за травень 2023 року була виплачена у повному обсязі, то задоволення позовних вимог судом у цій частині є порушенням норм матеріального і процесуального права.

Також відповідач зазначає, що згідно з постановою КМУ № 704, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим)

званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року.

Стосовно ухвали суду, незгоду з якою висловив у апеляційній скарзі відповідач, він звертає увагу на те, що за первісним позовом позивача його предметом є нарахування та виплата одноразового додаткового виду грошового забезпечення під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 04.07.2024, виплата якого передбачена Постановою КМУ № 168 та розділом XXXIV Порядку № 260, а в заяві про збільшення позовних вимог йде мова про перерахунок основних складових грошового забезпечення за період з 2021 по 19.05.2023 згідно

пункту 4 Постанови № 704. Отже, фактично позивачем була подана заява про зміну предмету та підстав позову, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заяви про збільшення позовних вимог.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування відсутні. Так, судом встановлено на підставі довідки про доходи від 26.07.2024 № 101/6750 та довідки від 07.08.2024 № 101/7046 про розміри грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та інших видів штаб-сержанта ОСОБА_1 , що у період з лютого 2022 року по липень 2024 року позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, окрім квітня 2022 року, травня 2023 року, листопада 2023 року та січня 2024 року.

Пояснення відповідача не відповідають фактичним обставинам або він сам не дотримується власного обґрунтування сплати в наступному місяці за минулий, сплачує за поточний, або внаслідок бухгалтерської помилки не нарахував відповідно до закону виплати і намагається приховати цей факт. Відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу за травень 2023 року, передбачені Постановою № 168 та Порядком № 260, щомісячне додаткову винагороду із розрахунку 30000 грн.

Також позивач вважає, що відповідач помилково вказує, що ухвалу про прийняття до розгляду заяви про збільшення вимог винесено з порушення норм матеріального права.

При цьому, сам позивач рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог не оскаржує.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 05.03.2019 № 51 прапорщика ОСОБА_1 з 05.03.2019 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 15.04.2019 № 84 прапорщик ОСОБА_1 , старший інспектор відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначений наказом від 12.03.2019 № 7-РС на посаду інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, що з 15.03.2019 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з наказом від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 08.06.2021 № 114 прапорщика ОСОБА_1 інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 08.06.2021 № 8-РС на посаду старшого інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вважається таким, що з 08.06.2021 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

З 30.08.2021 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 30.08.2021 № 10-РС штаб-сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора відділення Військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 (наказ від 30.08.2021 № 173).

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2023, виданого КНП Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради, ОСОБА_1 на час проведення огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2023 у справі № 333/3138/23 (набрала законної сили 18.07.2023) закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 04.07.2024 № 177 штаб-сержанта ОСОБА_1 , старшого інспектора відділення Військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сила України (по особовому складу) від 29.06.2024 № 933-РС на посаду старшого техніка роти протитнакових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_2 , з 04.07.2024 виключено зі списків особового складу відділу.

Відповідно до припису т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.07.2024 № 101/6284 ОСОБА_1 запропоновано 04.07.2024 вибути до військової частини НОМЕР_2 з метою подальшого проходження служби.

Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.07.2024 № 101/6748 повідомлено, що старший інспектор відділення Військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 штаб-сержант ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по 04.07.2024 не приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) та не перебував безпосередньо у районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора. Тобто, не виконував завдань, що підпадають під визначення терміну безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, зміст якого розкрито в пункті НОМЕР_3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29.

Відповідно до довідки від 26.07.2024 № 101/6749 старший інспектор відділення Військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по 04.07.2024 згідно бойових розпоряджень здійснював виконання завдань, визначених статтею 3 Закону України Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України.

Відповідачем також долучено до справи:

наказ від 11.06.2023 № 134 про вибування штаб-сержанта ОСОБА_1 у щорічну основну відпустку з 14 по 23 червня 2023 року (строком на 10 діб);

наказ від 07.09.2023 № 209 про вибування штаб-сержанта ОСОБА_1 у щорічну основну відпустку з 11 по 25 вересня 2023 року (строком на 10 діб);

наказ від 17.10.2023 № 243 про звільнення штаб-сержанта ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою строком на 6 діб з 17 по 22 жовтня 2023 року;

наказ від 25.01.2024 № 23 про вибування штаб-сержанта ОСОБА_1 у щорічну основну відпустку з 01 по 15 лютого 2024 року (строком на 15 діб).

Згідно з довідкою про доходи від 26.07.2024 № 101/6750, виданій позивачу ІНФОРМАЦІЯ_3 , йому нараховувалось додаткова винагорода (та перераховано разом із грошовим забезпеченням на картковий рахунок) у наступному розмірі у спірний період: березень 2022 35357,14 грн (всього перераховано 37701,33 грн), квітень 2022 0,00 (всього 18466,15 грн), травень 2022 30000,00 грн (всього 48016,08 грн), червень 2022 30000,00 грн (всього 48253,13 грн), липень 2022 30000,00 грн (всього 48355,77 грн), серпень 2022 30000,00 грн (всього 48403,83 грн), вересень 2022 30000,00 грн (всього 48616,39 грн), жовтень 2022 30000,00 грн (всього 48616,39 грн), листопад 2022 30000,00 грн (всього 48616,39 грн), грудень 2022 30000,00 грн (всього 48757,24 грн), січень 2023 30000,00 грн (всього 48802,58 грн), лютий 2023 30000,00 грн (всього 47353,82 грн), березень 2023 30000,00 грн (всього 56180,31 грн), квітень 2023 30000,00 грн (всього 56180,31 грн), травень 2023 0,00 грн (всього 10449,81 грн), червень 2023 30000,00 грн (всього 56180,31 грн), липень 2023 20000,00 грн (всього 46330,31 грн), серпень 2023 30000,00 грн (всього 56180,31 грн), вересень 2023 30000,00 грн (всього 56180,31 грн) жовтень 2023 13000,00 грн (всього 39435,31 грн), листопад 2023 0,00 грн (всього 26630,31 грн), грудень 2023 57161,29 грн (всього 102464,49 грн), січень 2024 0,00 грн (всього 7100,00 грн), лютий 2024 60000,00 грн (всього 85730,31 грн), березень 2024 12413,73 грн (всього 62405,25 грн), квітень 16461,61 грн (всього 16214,84 грн), травень 2024 16903,23 грн (всього 30852,52 грн), червень 2024 29032,26 грн (всього 55227,09 грн), липень 2024 27000,00 грн (всього 53630,31 грн).

За змістом довідки від 07.08.2024 № 101/7046 про розміри грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та інших видів штаб-сержанта ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 19.05.2023. У примітці до довідки зазначено, що 21.02.2018 КМУ ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесені зміни до постанов КМУ, зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.. Інших змін щодо вказаного пункту Постанови КМУ не приймалося та будь-яких інших розпоряджень та вказівок щодо нарахування та виплати грошового забезпечення від Міністерства оборони України до ІНФОРМАЦІЯ_5 не надходило.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30000,00 грн у період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 (включно) щомісячно та за період з 18.07.2022 по 04.07.2024 пропорційно в розрахунку на місяць, ненарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень у розрахунку на місяць, за період з 24.02.2022 по 04.07.2024, а також щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 2021 по 19.05.2023 року з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного року, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу за травень 2023 року передбачену Постановою № 168 та Порядком № 260 щомісячну додаткову винагороду із розрахунку 30000 грн.. Крім того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження правомірного ненарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі за квітень 2022 року. Доказів вчинення позивачем дій, що є підставою для невключення його до наказу про виплату додаткової винагороди відповідачем до суду не надано.

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплату позивачу грошового забезпечення (оклад, посадовий оклад) за період з 2021 по 19.05.2023 року з врахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного року. Суд зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин підлягала застосуванню редакція пункту 4 Постанови № 704, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення. За період з 01.01.2021 по 19.05.2023 позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, що згідно зі статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік складав 1762 грн. Однак, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 становить 2270 грн, 2481 грн та 2684 грн відповідно, що є значно більшим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд прийшов до висновку, що відповідач надав докази, якими спростовуються доводи позивача, та які свідчать про правомірність дій відповідача у спірні періоди.

Колегія суддів, переглядаючи справу та законність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідача, погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 8 зазначеної постанови установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024. Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168), пунктом 1 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754 внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168, якими в абзаці першому слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка замінено словами які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні); після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 (набрала чинності 19.07.2022) внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168, якими в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінено словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII Про Збройні Сили України (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Згідно із пунктом 1 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260), цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 3 розділу 1 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Абзацами першим-п`ятим пункту 8 розділу 1 Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 14 розділу 1 Порядку № 260).

Абзацами дев`ятим та десятим пункту 15 розділу 1 Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 16 розділу 1 Порядку № 260).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України прийняв рішення (директиви) від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022).

Згідно з пунктом 2 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

За пунктом 3 Окремого доручення від 25.03.2022 № 248/1298 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 4 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.

Пунктом 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 передбачено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів

Отже, військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану щомісячно виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Судом встановлено, що у період з лютого 2022 року по липень 2024 року позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, окрім квітня 2022 року, травня 2023 року, листопада 2023 року, січня 2024 року.

Ненарахування та невиплату додаткової винагороди позивачу у травні 2023 року відповідач пов`язує із вживанням останнім алкогольних напоїв (наркотичні та психотропні речовини) тобто, не виплата за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

Відповідно до підпункту 9.8 пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та / або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, однією із підстав позбавлення військовослужбовців премії та додаткової винагороди являється встановлення факту їх перебування на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час особи в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння. Чинним законодавством не передбачено прийняття окремого рішення щодо позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди. Реалізація такого рішення знаходить своє відображення в тому, що до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовець, який допустив порушення, не включається.

Як встановлено судом, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2023, виданого КНП Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради, ОСОБА_1 на час проведення огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до частини другої статті 172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає за участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів.

Частина третя статті 172-20 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Фабули притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення премії та додаткової винагороди, а також притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частини третьої статті 172-20 КУпАП, аналогічні.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2023 у справі № 333/3138/23 (набрала законної сили 18.07.2023) закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У мотивувальній частині постанови судом зазначено, що місце правопорушення є Садівниче товариство Незабудка, земельна ділянка 5, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2017 року. В протоколі адміністративне правопорушення невірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки ті порушення, які в ньому вказані суперечать диспозиції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, яка передбачає відповідальність за появу військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів саме на території військової частини чи військового об`єкту.

За змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість, такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Таким чином, наявне судове рішення, яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння 09.04.2023 не на території військової частини та не під час виконання обов`язків військової служби, тобто встановлені обставини, які є преюдиційними щодо даної справи, та є відмінними від підстави, передбаченої підпунктом 9.8 пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірному випадку відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу за травень 2023 року передбачену Постановою №168 та Порядком №260 щомісячну додаткову винагороду із розрахунку 30000 грн..

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження існування підстав для не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі за квітень 2022 року. Доказів вчинення позивачем дій, що є підставою для невключення його до наказу про виплату додаткової винагороди, відповідачем суду надано не було.

Таким чином, є протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за квітень 2022 року, травень 2023 року, а тому суд обгрунтовано зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку винагороду за квітень 2022 року, травень 2023 року.

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплату позивачу грошового забезпечення (оклад, посадовий оклад) за період з 2021 по 19.05.2023 року з врахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 01.01. відповідного року.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704 (набрала чинності з 01.03.2018), якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою №704, зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова № 103).

Згідно з пунктом 6 Постанови № 103 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 Постанови № 704 не вносилися, і лише постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1038 примітки додатків 1, 12 та 13 Постанови № 704 приведені у відповідність до пункту 4 цієї постанови.

Отже, зміст змін, які внесено в пункт 4 Постанови №704 Постановою №103, полягає в зміні дати, станом на яку встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, що використовується для обчислення окладів шляхом його множення на відповідні тарифні коефіцієнти, а також в скасуванні правила про те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року не може бути меншим 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Надалі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Тобто, з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Так, попри чинність у спірний період Постанови № 103 Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, від 11.08.2023 у справі №380/103/22).

Також, з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 по справі №440/6017/21.

Відтак, з 29.01.2020 з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на нарахування та виплату грошового забезпечення, яке визначається шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 у редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постанови №103 (тобто, до 24.02.2018) із використанням для його визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Постановою Кабінету Міністрів від 12.05.2023 № 481 внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, та викладено його у новій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Водночас, вказані зміни набули чинності з 20.05.2023, отже, на момент виникнення спірних правовідносин підлягала застосуванню редакція пункту 4 Постанови № 704, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення.

Як встановлено судом зі змісту довідки від 07.08.2024 № 101/7046 про розміри грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та інших видів штаб-сержанта ОСОБА_1 , за період з 01.01.2021 по 19.05.2023 позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, що згідно зі статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік складав 1762 грн..

Однак, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 становить 2270 грн, 2481 грн та 2684 грн відповідно, що є значно більшим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018.

Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату (доплату) позивачу розміру посадового окладу, окладу за військовими званнями та відсоткової ставки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021; встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 по 19.05.2023.

При обранні способу захисту порушеного права позивача судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.11.2023 у справі №120/965/22-а (адміністративне провадження № К/990/23046/23).

Наведене спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі в частині, що стосується висновків суду про задоволення судом цих позовних вимог.

Щодо постановлення судом ухвали про прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог, яку відповідач вважає такою, що прийнята з порушенням процесуальних норм.

За змістом частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2024 судом отримано заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення (оклад, посадовий оклад) за період з 2021 по 19.05.2023 року з врахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу різницю між виплаченим та нарахованим розміром посадового окладу та окладу за військовим званням з врахуванням прожиткового мінімуму та тарифних коефіцієнтів за період з 2021 по 19.05.2023 року з врахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного року, а саме згідно з абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік і абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік установлено з 01 січня відповідного року прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно у розмірах 2270,00 грн, 2481,00 грн і 2684,00 гривні.

Судом встановлено, що заява про збільшення розміру позовних вимог подана з додержанням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає розгляду.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Далі- Порядок№ 260) передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовця - це забезпечення, до складу якого входять всі види щомісячних нарахувань та додаткові види, якто винагороди та премії.

Тому, звернення до суду за захистом своїх прав через нездійснення будь-якої виплати, що входить до складу грошового забезпечення є одним предметом позову.

Колегія суддів не вбачає діях суду першої інстанції порушень процесуальних норм при прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог, ухвала прийнята з дотриманням норм КАС України.

З огляду на викладене вище, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення в оскарженій відповідачем частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують. Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 280/6356/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак