Справа № 580/2122/25
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 березня 2025 року Справа № 580/2122/25
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

26.02.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати їй в періоди з 29 січня 2020 року до 15 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткових відпусток, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй за період з 29 січня 2020 року до 15 травня 2023 року грошове забезпечення та додаткові інші види грошового забезпечення, а також виплачені за вказаний період: грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану щорічну основну та додаткових відпусток, одноразову грошову допомогу при звільнені, премії, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 - 2102,00 грн, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"' станом на 01.01.2021 - 2270,00 грн встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 - 2481,00 грн, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 - 2684,00 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 Постанови № 704 з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи зазначила, що проходила військову службу у відповідача та з 15.05.2023 звільнена з військової служби у нього. Грошове забезпечення за вказаний вище період служби відповідач виплатив невірно. Вважає, що така бездіяльність відповідача суперечать нормам чинного законодавства. Представник позивачки звертався адвокатським запитом від 13.02.2025 до відповідача щодо отримання особового рахунку позивачки за 2020-2023 роки.

Ухвалою від 03 березня 2025 року суд залишив без руху позовну заяву та надав позивачці строк 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення викладених у мотивувальній частині ухвали недоліків позовної заяви.

10.03.2025 від представника позивачки адвоката Шкабури В.В. на адресу суду надійшла заява вх. №12138/25 про усунення недоліків (далі Заява), в якій просив поновити строк звернення до суду у цій справі, продовжити її розгляд та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що під час проходження військової служби та після виключення зі списків особового складу інформація про виплату (чи не виплату) у повному розмірі грошового забезпечення позивачці не надавалася. 20.02.2025 з наданої довідки про грошове забезпечення позивачка дізналася, що відповідач за період 01.01.2020 до 15.05.2023 не застосовував прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023. Про порушення своїх прав позивачка дізналася з листа відповідача 20.02.2025. Тому вважають, що тримісячний строк звернення до суду не пропущений. Посилався на висновки Верховного Суду у постановах від 26.10.2023 у справі №380/653/23, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, в яких суди зазначили, що нові зміни у законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Просив урахувати, що позивачка відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 безперервно перебуває на військовій службі з 15.11.2015. Долучив копію контрактів про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу від 23.11.2015 та 01.11.2019.

Із-за надходження Заяви в період тимчасової непрацездатності судді, її розглянуто в перший робочий день після її закінчення.

Перевіривши Заяву, з`ясовано, що недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 03.03.2025, не усунені.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас відповідно до ст.233 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Отже, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Неоднаковий підхід до обчислення процесуального строку звернення до суду для осіб, які звертаюся в один проміжок часу з аналогічним предметом спору до того ж відповідача, свідчитиме про дискримінаційний та упереджений розгляд справи, що в умовах справедливого судочинства не допустиме. Так, ст.24 Конституції України встановлює, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частина 3 ст.3 КАС України приписує, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. То ж для звернення позивача до суду застосовується чиниий на момент подання позовної заяви закон щодо обчислення строків.

Врахувавши вказані вище норми законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування висновків Верховного Суду у постановах від 26.10.2023 у справі №380/653/23, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, на які представник позивачки посилався у Заяві та які винесені в інакших обставинах спору.

Оскільки грошове забезпечення позивачки виплачене щомісячно, про всі складові він могла дізнатися кожного наступного місяця відпрацьованої служби. Про складові грошового забезпечення, які підлягають виплати під час звільнення - з дати ознайомлення з наказом про звільнення та/або отримання цих коштів.

Адвокатським запитом про надання інформації щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за спірні періоди представник позивачки звернувся 13.02.2025, та лист відповідача датований 20.02.2025. Тобто, лише 13.02.2025 позивачка через свого представника почала вчиняти активні дії щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за вказані вище періоди служби.

Таким чином позивачка не врахувала, що обчислення процесуальних строків відбувається не лише з часу, коди дізналася, а й коли могла дізнатися про порушення своїх прав.

В ухвалі про залишення позову без руху суд роз`яснив позивачці про те, що вона пропустила тримісячний строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою та зобов`язана надати суду обґрунтовану заяву про поновлення порушеного строку, в якій обґрунтувати для цього підстави, викласти доводи щодо поважності тому причин і надати докази. Позивачка та її представник не вказали жодного аргументу щодо поважності причин пропущеного строку на звернення до суду.

Отримання 20.02.2025 довідки про грошове забезпечення з відповіддю відповідача на звернення представника позивачки, не змінюють порядку обчислення, оскільки стосуються обставин і фактів звільнення та не стосуються об`єктивних перешкод дізнатися про те, чи порушені права на щомісячне грошове забезпечення, щомісячно його отримуючи.

Щодо доводів про проходження безперервної військової служби суд урахував.

Копією першої сторінки військового квитка серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивачка розпочала військову службу. Належні, достовірні та допустимі докази безперервного проходження позивачкою військової служби представник позивачки не надав.

Копіями контрактів від 23.11.2015 та від 01.11.2019 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України виключно підтверджується інформація щодо того, що позивачка уклала контракт на проходження військової служби.

Будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачці своєчасно звернутися до суду щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення з 29 січня 2020 року до 15 травня 2023 року Заява не містить.

Водночас відсутні належні докази її залучення до здійснення заходів правового режиму воєнного стану, у т.ч. на території областей, де проходять бойові дії, у т. ч. копій бойових розпоряджень тощо протягом періоду дії воєнного стану. Отже, Заява не обґрунтована.

Зважаючи на проміжок часу, якого стосується предмет спору, тримісячний строк звернення до суду пропущено, оскільки поважних причин позивачка не вказує та матеріали позову не містять доказів наявності таких обставин в межах всього пропущеного строку, підстави для задоволення Заяви відсутні.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України), за умови усунення вказаних підстав для її повернення.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2011 №3676-VІ Про судовий збір (далі - Закон №№3676-VI) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону №3676-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Оскільки відсутні докази понесення судових витрат позивачкою, відсутні підстави для їх повернення.

Керуючись ст.ст.2-20, 121, 160-161, 169, 237, 241-246, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити повністю у задоволенні заяви вх. від 10.03.2025 №12138/25 адвоката Шкабури В.В. про усунення недоліків.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали, позовну заяву та додані до неї документи направити ОСОБА_1 .

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяАнжеліка БАБИЧ