Справа № 149/1748/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/1748/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Войнаревич М.Г.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

18 березня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Гавриленко І.А.,

представника позивача: Алексєєва О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 20.05.2024 №250 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладення штрафу у сумі 5100 гривень.

Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 20.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову № 250 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн.

Зі змісту вищенаведеної постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного часткового наряду начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.03.2024 за вихідним № 760 із завданням з передачі транспортних засобів і техніки військовим формуванням для підприємств, установ, огрганізацій, громадян власників транспортних засобів не виконав в повному обсязі поставку транспортного засобу, а саме поставку автомобіля Volkswagen LT 46 вантажний бортовий НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, частинами 1-3 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами (у тому числі водними) і технікою (далі - транспортні засоби) і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. Порядок виконання військово-транспортного обов`язку, норми безоплатного залучення, вилучення та примусового відчуження транспортних засобів і техніки на період мобілізації та у воєнний час визначаються Кабінетом Міністрів України. Норми безоплатного залучення, вилучення та примусового відчуження транспортних засобів і техніки визначаються у відсотках за підприємством (установою, організацією) за галузями національної економіки.Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації.

Пунктами 5-6 Положення про військово-транспортний обов`язок затвердженого посмтановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 р. № 1921(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 405) посадові особи та громадяни несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання військово-транспортного обов`язку відповідно до закону. Військово-транспортний обов`язок є складовою частиною мобілізаційної підготовки і мобілізації в державі та включає в себе проведення заходів, пов`язаних з військовим обліком, завчасною підготовкою, перевіркою готовності до передачі та передачею в особливий період транспортних засобів і техніки військовим формуванням.

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Президентом України 25 лютого 2022 року підписано Указ «Про загальну мобілізацію» № 69/2022, строки якого в подальшому відповідними Указами були продовжені.

Тобто, саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (частковий наряд) № 760 від 11.03.2024 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність в строк до 04.04.2024 забезпечити поставку транспортного засобу зареєстрованого на ОСОБА_1 - Volkswagen LT 46 вантажний бортовий НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення огляду та оформлення відповідних документів з передачі транспортного засобу військовим формуванням.

Водночас встановлено, що позивачу вказаний частковий наряд було зачитано, його отримано що він також не заперечив, на що підтвердив своїм особистим підписом.

17.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 250 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Копію протоколу позивач отримав, про що наявний особистий підпис у відповідній графі протоколу.

Отже, позивачу було достеменно відомо про наявність розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та необхідність в строк до 04.04.2024 забезпечити поставку транспортного засобу зареєстрованого на ОСОБА_1 - Volkswagen LT 46 вантажний бортовий НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення огляду та оформлення відповідних документів з передачі транспортного засобу військовим формуванням, зі змістом вказаного розпорядження його було ознайомлено 17.05.2024.

Оцінюючи докази поважності причин невиконання обов`язку у встановлений строк (до 04.04.2024) слід зважати на те, що дійсно, позивач, знаючи про зміст рішення жодних дій на його виконання не вчинив, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався тощо. В ході судового розгляду також не встановлено, що існували інші підстави, які б перешкодили позивачу виконати вимогу щодо мобілізації автомобіля (відсутність автомобіля, неповноважність суб`єкта вимоги, відсутність обов`язку у позивача тощо).

Особиста відмова позивача від виконання військового розпорядження за встановлених судом обставин не виключає його відповідальність за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу в особливий період.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вказане та зважаючи на встановлені обставини справи, в діянні позивача містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, а відтак суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому прийняте рішення є законним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.