Справа № 620/16613/24
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року Чернігів Справа № 620/16613/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-1 Варги О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування періоду роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та частини періоду з 01.02.1988 по 29.09.1991 до страхового стажу протиправною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.02.1988 по 29.09.1991 згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області долучити до матеріалів пенсійної справи позивача довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.04.2024 №37, за період роботи з липня 1995 року по червень 2000 року, видану Чернігівським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести повторний розгляд заяви про призначення пенсії за новими показниками страхового стажу з дня виникнення права на пенсію за віком, а саме з 05.05.2024.

Вимоги обгрунтовує тим, що при призначенні пенсії протиправно не було враховано період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 через наявність виправлень в трудовій книжці. Щодо періоду з 06.09.1991 по 29.09.1991 зазначає, що у вказаний період працював у колгоспі «Перемога», що підтверджується трудовою книжкою колгоспника та перебував у відпустці. Відповідачі протиправно не врахували записи трудової книжки колгоспника та зарахували стаж по уточнюючій довідці за виключенням періоду перебування у відпустці. Крім цього, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно не долучило до пенсійної справи довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.04.2024 №37, за період роботи з липня 1995 року по червень 2000 року.

Суд ухвалою від 28.01.2025 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

У встановлений судом строк, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позов, в якому останній зазначив, що за результатами розгляду документів, до страхового стажу позивача було зараховано період роботи з 01.02.1988 по 05.09.1991 в колгоспі «Перемога» на підставі уточнюючої довідки та не зараховано період з 05.03.1986 по 17.05.1986 через наявність виправлень в трудовій книжці. Перерахунок позивачу пенсії проведено з дати набуття права на призначення пенсії, тобто з 05.05.2024 з урахуванням сум заробітної плати згідно довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.07.2024 №37.

Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області також подано відзив на позов, в якому Головне управління позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю. Наголошує, що заява позивача від 01.07.2024 про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та винесено рішення про призначення пенсії, яке лише було перевірено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області. Тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області жодних рішень не приймало.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подано пояснення по справі, в яких він наголошує на безпідставності вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оскільки останнє жодних протиправних дій в процесі прийняття рішення про призначення пенсії позивачу не приймало. Крім того, наголошує, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.07.2024 №37, яку відповідач долучає до своїх пояснень.

Представники Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в судове засідання не з`явились. Розгляд справи просили провести без їх участі.

Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

01.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення про призначення йому пенсії за віком на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується Формою РС-право (а.с.43).

При призначенні позивачу пенсії до його страхового стажу не було враховано період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 через наявність виправлень в трудовій книжці та період з 06.09.1991 по 29.09.1991 згідно з записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 в колгоспі «Перемога». Період його роботи в колгоспі «Перемога» врахований згідно з інформацією, зазначеною в довідці від 03.06.2024 №41, а саме період з 01.02.1988 по 05.09.1991 (а.с.11).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Також, при зверненні за призначенням пенсії позивачем була подана довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.04.2024 №53-25/26 за період роботи з липня 1995 року по червень 2000 року, видану Чернігівським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, достовірність якої була перевірена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про що складено Акт від 09.07.2024 №2500-0902-1/4837. За результатами перевірки підприємством видано нову довідку від 11.04.2024 №37, яка за твердженням позивача, відсутня в матеріалах його пенсійної справи. Втім, позивачем не заперечується факт включення зазначених в довідці сум в розрахунок пенсії.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон №1058-IV).

Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з частинами першою, другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У пункті 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004. До вказаної дати питання зарахування стажу для призначення пенсії, зокрема, регулювалося нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами пункту 2.6 Інструкції №58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі №593/283/17, висловив позицію, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повного оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Верховний суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 сформував правовий висновок, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного період роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, при призначенні позивачу пенсії до його страхового стажу не було враховано період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 через наявність виправлень в трудовій книжці.

Втім, з огляду на наведені вище висновки Верховного Суду, не зарахування періоду трудової діяльності з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно з трудовою книжкою є протиправним, а такий період має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи з 01.02.1988 по 29.09.1991 згідно з записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не враховано виключно період з 06.09.1991 по 29.09.1991. Зарахування періоду роботи в колгоспі «Перемога» здійснювалось відповідно до довідки від 03.06.2024 №41, в якій трудовий період діяльності позивача становить з 01.02.1988 по 05.09.1991.

Суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, який був чинним на час членства у колгоспі позивача (далі Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ членство в колгоспі, де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV відомості про роботу відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V трудова участь у громадському господарстві встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Суд враховує, що архівна довідка 03.06.2024 №41 містить посилання на первинні документи, на підставі яких зазначено відомості про трудову діяльність позивача у період з 01.02.1998 по 05.09.1991. Проте, врахування відповідачем відомостей архівної довідки без зпівставлення із відомостями трудової книжки колгоспника, які не потребують додаткового підтвердження уточнюючою довідкою, вказують на те, що відповідачем обрано найменш сприятливий для позивача варінт поведінки, а отже часткове зарахування стажу роботи з 01.02.1988 по 29.09.1991 на основі уточнюючої довідки всупереч записам трудової книжки колгоспника є протиправним.

За вказаних обставин суд не вбачає підстав для відмови в зарахуванні періоду роботи позивача з 06.09.1991 по 29.09.1991 до його страхового стажу, оскільки він підтверджений належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою колгоспника.

Таким чином, позовні вимоги в зазначеній частині слід задовольнити частково.

Суд зазначає, що Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова №25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Тобто відповідальним за прийняття рішення є орган Пенсійного фонду, що розглядав заяву.

Таким чином, оскільки при призначенні пенсії позивачу незарахування спірних періодів трудової діяльності здійснювалось ГУ ПФУ у Вінницькій області, саме останнє необхідно зобов`язати зарахувати позивачу до страхового стажу період його роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991.

З огляду на вказане, вимоги заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області долучити до матеріалів пенсійної справи позивача довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.04.2024 №37, за період роботи з липня 1995 року по червень 2000 року, видану Чернігівським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, суд вважає зазначені вимоги безпідставними та такими що не підтверджуються належними доказами, оскільки на вимогу суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області надано належним чином завірену копію такої довідки в судове засідання, що свідчить про її наявність у розпорядженні відповідача та матеріалах пенсійної справи позивача.

Щодо вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести повторний розгляд заяви про призначення пенсії за новими показниками страхового стажу з дня виникнення права на пенсію за віком, а саме з 05.05.2024, суд зазначає, що оскільки позивачу пенсія вже призначена, такі вимоги знаходять своє відображення в вимогах про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його трудової діяльності з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991.

Крім цього, за приписами ст.25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: КС=См*ВС/100%*12 де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85.

З наведеного слідує, що зміна розміру страхового стажу призводить до зміни розміру пенсії, обчисленої з урахуванням останнього, відповідно до формули наведеної у ст.25 Закону.

За приписами ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з приписами ст.47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Як слідує з п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

З наведеного слідує, що пенсійна справа позивача після розгляду заяви повернута засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи - тобто Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Таким чином, відповідальним за нарахування та виплату пенсії позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому позивач перебуває на обліку.

Як слідує з аналізу положень ст.245 КАС України, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. При цьому, перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, суд вважає, що ефективним способом відновлення порушених прав на пенсійне забезпечення буде саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 05.05.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991 та провести її виплату з урахуванням виплачених сум.

Враховуючи наведене, позов слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищевикладене та основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 та 3 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування періоду роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та періоду з 06.09.1991 по 29.09.1991 до страхового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та з 06.09.1991 по 29.09.1991 згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 05.05.2024 провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991, з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 1816,80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) судових витрат, відповідно до частини задоволених вимог.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька обл., Вінницький р-н, 21028, )

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська обл., Черкаський р-н, 18002, ).

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2025 року.

Суддя Л.О. Житняк