Справа № 420/7254/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/7254/23

Перша інстанція суддя Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенко О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_3 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання довідки про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно згідно з Додатком № 1 до телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298;

- зобов`язання відповідача видати довідку про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно згідно з Додатком № 1 до телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, так як саме Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач у 2022 році був відкомандированим у її підпорядкування, а тому саме Військової частини НОМЕР_1 володіє інформацією про обставини проходження позивачем військової служби у спірному періоді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з посвідчення про відрядження від 27 січня 2022 року № 372/2/24, з 27 січня 2022 року ОСОБА_1 відряджений у підпорядкування командувача ООС (підстава наказ ГШ ЗСУ від 18 січня 2022 року № 8/дск), 27 січня 2022 року вибув з ВЧ НОМЕР_4 та прибув 27 січня 2022 року до ОКП ОСЦВ, що скріплено печаткою ВЧ НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 9).

Також, у посвідченні про відрядження від 27 січня 2022 року № 372/2/24 наявна печатка ВЧ НОМЕР_2 на тексті «Вибув», але не зазначено дати вибуття, і наявна печатка ВЧ НОМЕР_5 на тексті «Прибув 11 червня 2022», та печатка ВЧ НОМЕР_5 на тексті «вибув» (дата нерозбірлива).

Згідно наказу Командувача об`єднаних сил від 02 лютого 2022 року № 26/дск ОСОБА_1 , вважається таким, що прибув до складу сил та засобів, та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань з 27 січня 2022 року (т. 1 а.с. 11).

Згідно наказу Командувача об`єднаних сил від 09 березня 2022 року № 45/дск, всі військовослужбовці (працівники) Збройних Сил України та інших складових сил безпеки і оборони, які станом на 05:00 05 березня 2022 року знаходились в складі об`єднаного командного пункту та частин безпосереднього підпорядкування операцій об`єднаних сил вважаються такими, що вилучені зі складу сил та засобів операції об`єднаних сил та вважаються такими, що залучені до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі угруповання об`єднаних сил щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсутні і стримування збройної агресії російської федерації та підпорядковуються Командувачу угрупування об`єднаних сил (т. 1 а.с. 45).

При цьому, відповідно до довідки від 21 квітня 2023 року № 313/11/2334 ОСОБА_1 за 2022 рік у відрядженні у Військовій частині НОМЕР_1 не перебував (т. 1 а.с. 49).

Згідно з довідок від 21 квітня 2023 року, гербова печатка Військової частини НОМЕР_2 в період з 30 квітня 2018 року по 05 березня 2022 року використовувалась на об`єднаному командному пункті Об`єднаних сил, керівництво на якому здійснювалось Командувачем об`єднаних сил апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, з 05 березня 2022 року по 10 червня 2022 року використовувалась Угрупованням об`єднаних сил, керівництво на якому здійснювалось Командувачем відповідного угруповання, з 11 червня 2022 року по теперішній час використовується оперативно-стратегічним угрупованням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », керівництво на якому здійснювалось Командиром відповідного угруповання (т. 1 а.с. 50-52).

З відзиву Військової частини НОМЕР_2 вбачається, що ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » створене та функціонує з 11 червня 2022 року та не є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_2 ). ОСОБА_1 не рахується таким, що прибув до складу та засобів, та беруть безпосередню участь у здійсненні відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань у наказі командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву міністерства оборони України на адвокатський запит на № 25/04 від 25 квітня 2023 року, в колекції особових справ, які знаходиться на зберіганні в ГДА Міноброни, відсутня особова справа ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що за період з березня 2022 року по вересень 2023 року останньому нараховувалась додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 01 листопада 2022 року № 447-аг «Про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану особовому складу військової частини НОМЕР_3 », наказано виплатити додаткову винагороду в розмірі 100 000,00 грн військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_3 , зокрема солдату ОСОБА_1 , ВЧ НОМЕР_4 , за період з 11 червня 2022 року по 28 серпня 2022 року.

Між тим, вважаючи, що ВЧ НОМЕР_1 протиправно не надано позивачу довідку про його безпосередню участь у бойових діях за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року, що призвело до невиплати йому установленої постановою КМУ № 168 додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 , з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (втратив чинність 07 травня 2022 року), стратегічне керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо у Донецькій та Луганській областях, здійснює Командувач об`єднаних сил, який призначається Президентом України за поданням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», командувач об`єднаних сил реалізує свої повноваження через Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України. Повноваження Командувача об`єднаних сил визначаються положенням про Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України, яке розробляється Генеральним штабом Збройних Сил України та затверджується Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України за поданням Міністра оборони України.

Згідно ч. 5 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», військовослужбовці, працівники правоохоронних органів та інші особи, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час проведення таких заходів підпорядковуються Командувачу об`єднаних сил, рішення якого є обов`язковими до виконання.

Втручання будь-яких осіб незалежно від посади в управління заходами із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях не допускається.

З іншого боку, Перелік органів військового управління, юрисдикція яких поширюється на всю територію України затверджено наказом Міністерства оборони України від 20 травня 2016 року № 270, пунктом 17 якого визначено ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Між тим, згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

Згідно ч. 1 ст. 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Згідно ч. 2 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

Згідно ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо надання довідки ОСОБА_1 про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року.

В даному випадку, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 , яка є структурним підрозділом Військовій частині НОМЕР_3 , та був відкомандирований з 27 січня 2022 року для залучення до сил і засобів об`єднаних сил на підставі наказу ГШЗСУ від 18 січня 2022 року.

Наказом Командувача об`єднаних сил від 02 лютого 2022 року позивача визнано таким, що прибув до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій і Луганській областях.

В свою чергу, вважаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) протиправно не інформовано Військову частину НОМЕР_3 про безпосередню участь позивача у бойових діях, у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року, чим порушено право позивача на отримання додаткової винагороди (постанова КМУ № 168), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм права вбачається, що керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворень та служб, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо у Донецькій та Луганській областях, здійснює Командувач об`єднаних сил, який призначається Президентом України за поданням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

При цьому, військовослужбовці, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, на час проведення таких заходів підпорядковуються Командувачу об`єднаних сил, рішення якого є обов`язковими до виконання.

В свою чергу, з відкритих джерел та зібраних у справі доказів вбачається, що станом на лютий 2022 року Командувачем об`єднаних сил був генерал-лейтенант ОСОБА_2 .

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) є іншою структурою військового управління, юрисдикція якої поширюється на всю територію України.

З відкритих джерел та зібраних у справі доказів вбачається, що станом на лютий 2022 року Командувачем об`єднаних сил Збройних Сил України був генерал-лейтенант ОСОБА_3 .

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що Командувач об`єднаних сил та Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України є різними посадовими особами в різних органах військового управління, з різною територіальною юрисдикцією.

Вказані обстави підтверджують доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що позивач за 2022 рік у відрядження до Військової частини НОМЕР_1 не прибував.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами Військової частини НОМЕР_1 про те, що вона не може володіти інформацією про обставини проходження позивачем військової служби в іншому органі військового управління, а як наслідок командир Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не міг повідомляти відповідну інформацію Військовій частині НОМЕР_3 на виконання вимог п. 4 телеграми Міністра оборони України № 248-1298 від 25 березня 2022 року.

Тобто, у межах спірних правовідносин, вимоги п. 4 телеграми Міністра оборони України № 248-1298 від 25 березня 2022 року щодо повідомлення про обставини служби відряджених військовослужбовців до їх частин мав виконувати Командувач об`єднаних сил, а не Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України.

З іншого боку, як вбачається з гербової печатки, яка проставлялась на наказах Командувача об`єднаних сил ОСОБА_4 , на ній зазначено назву Військової частини НОМЕР_2 та код ЄДРПОУ № НОМЕР_6 .

В свою чергу, код ЄДРПОУ НОМЕР_6 дійсно належить Військовій частині НОМЕР_1 , тобто Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України.

При цьому, з наданих до суду першої інстанції документів Міністерства оборони України вбачається, що Військова частина НОМЕР_2 не є юридичною особою та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вона не зареєстрована.

Проте, сам лише факт використання гербової печатки із зазначеним змістом, на переконання полегії суддів, не підтверджує доводів апелянта про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 є одним органом, так як вже зазначено вище, Командування об`єднаних сил та ІНФОРМАЦІЯ_3 є різними органами військового управління, з різним керівництвом та з різною територіальною юрисдикцією.

В свою чергу, з аналізу вищевикладених норм процесуального права вбачається, що окремий орган військового управління, навіть не маючи статусу юридичної особи, може виступати у якості окремого суб`єкту владних повноважень в судовому процесі (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України)

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Військова частини НОМЕР_1 не допустила спірної бездіяльності у межах спірних правовідносин та не порушувала прав позивача, а тому заявлені позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню.

Між тим, як зазначено в довідці Військової частини НОМЕР_1 від 21 квітня 2023 року № 313/11/2337, гербова печатка Військової частини НОМЕР_2 з 11 червня 2022 року передана до ОСУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », як окремого угруповання військ, а не до Військової частини НОМЕР_1 .

З іншого боку, ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у наданих до суду першої інстанції поясненнях зазначає, що воно утворене 11 червня 2022 року, а тому попри передачу йому гербової печатки Військової частини НОМЕР_2 , воно не володіє інформацією про обставини проходження вискової служби позивачем та не є правонаступником раніше існуючих органів військового управління.

Між тим, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

В свою чергу, враховуючи, що позивач, ознайомлений із зібраними матеріалами справи та наданою ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформацією, у доводах своєї апеляційної скарги продовжує наполягати на тому, що саме Військова частина НОМЕР_1 має бути належним та єдиним відповідачем у межах заявлених ним позовних вимог, колегія суддів не вбачає правових підстав для виходу за межі позовних вимог позивача.

З іншого боку, з урахуванням доводів позивача про те, що його участь у безпосередній участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року підтверджується зібраними доказами у справі, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача було б звернення з позовом до Військової частини НОМЕР_3 , як військової частини, яка мала виплачувати спірну додаткову винагороду, з позовом про стягнення відповідних коштів та з наявними у позивача доказами.

При цьому, за умови первинного визначення позивачем у якості відповідача Військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів позбавлена можливості зобов`язувати Військову частину НОМЕР_3 вчиняти будь-які дії, а як наслідок вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.308, 311, 316, 321, 322, 325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржено до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян