Справа № 947/8411/25
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/8411/25
Провадження № 2-а/947/117/25
УХВАЛА

19.03.2025 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2025 до Київського районного суду міста Одеси через представника позивача - адвоката Возняковського Михайла Анатолійовича надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року, в якій представник позивача просить скасувати вказану постанову, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом розподілені судді Калініченко Л.В. та передано головуючому по справі 05.03.2025 року.

Оглянувши матеріали справи за вказаним позовом, суддя дійшла до висновку про залишення позову без руху, за наслідком чого 07.03.2025 року постановлено ухвалу про залишення вказаної позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року, без руху, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Статтею 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Позивачем заявлені вимоги стосовно оскарження постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року.

За визначенням ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини другої ст. 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З урахуванням вказаних положень законодавства, десятиденний термін для оскарження №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року, розпочався з 05.09.2024 року та закінчився 16.09.2024 року включно.

Отже, позивач звернувшись до суду з даним позовом 04.03.2025 року, пропустив встановлений законом десятиденний процесуальний строк на вчинення процесуальної дії зі звернення до суду з даним позовом, терміном пропуску у майже шість місяців.

Згідно з ч.6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем, через представника, на виконання вказаних приписів процесуального законодавства надано заяву у формі вимоги у позові про поновлення процесуального строку на звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування вказаної вимоги, представник позивача посилався на те, що він не знав та не міг знати про оскаржувану постанову, оскільки він не повідомлявся про дату та час розгляду справи, а оскаржувана постанова йому взагалі не направлялася, а підпис у постанові не ОСОБА_1 .

Позивач вказував, що про існування постанови він зміг дізнатися після відкриття виконавчого провадження у справі, відомості про яке з`явилося у застосунку «Дія». Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 31.01.2025 головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нідзельським Зореславом Анатолійовичем. Позивач стверджує, що факт навмисного неотримання кореспонденції відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що є грубе порушення його права на захист.

Оскільки на думку позивача, він не знав та не міг знати ні про дату та час розгляду справи, ні про наявність оскаржуваної постанови через порушення його прав та неналежне оповіщення зі сторони відповідача, то позивач вважає, що строк на оскарження постанови №163 від 04 вересня 2024 підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин.

Частиною першою ст. 121КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В ухвалі суду від 07.03.2025 року, дослідивши доводи позивача та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом зазначено, що законодавством не визначено початок перебігу строку на оскарження із фактом отримання копії постанови, у категорії адміністративного правопорушення за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто сам факт відсутності копії постанови у особи, яка була притягнута до адміністративної відповідальності не впливає автоматично на перебіг строку оскарження.

Також судом зазначено, що з копії поданої до позову оскаржуваної позивачем постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року, вбачається, що остання містить інформацію і підпис позивача ОСОБА_1 на підтвердження отримання її копії 04.09.2024 року, що спростовує доводи позивача про її не отримання.

Додатково судом враховано, що відповідні посилання про не підписання позову, у відповідності до викладених позивачем підстав позову, не є підставами заявлених позивачем вимог, як і не надано до позову жодних клопотань на вчинення процесуальних дій спрямованих на доведення відповідних обставин.

За наслідком чого, суд в ухвалі суду від 07.03.2025 року дійшов до висновку, що доводи про не вчинення ОСОБА_1 підпису у оскаржуваній постанові на підтвердження отримання її копії, є безпідставними, оскільки не підтверджені жодним доказом, як доводи викладені в повнолення процесуального строку.

Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про оскаржувану постанову, як факт порушення своїх прав та інтересів, починаючи з 04.09.2024 року.

Будь-яких інших причин, які б свідчили про поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, матеріали справи не містили.

Враховуючи викладене в цілому, суд в ухвалі суду від 07.03.2025 року дійшов до висновку, що позивач пропустив передбачений ч. 2 ст. 286 КАС України строк звернення до суду з позовом, а викладені обґрунтування у заяві про поновлення строку, не свідчать, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови з підстав, що пов`язані саме з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, які не залежали від волі позивача та унеможливили звернення з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови у встановлений процесуальним законом строк.

Приймаючи вищевикладене, надаючи оцінку вищевикладеним обставинам в цілому, суд дійшов до висновку, що підстави вказані стороною позивача у поданій заяві для поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду, є неповажними.

За наслідком чого, враховуючи положення ст. 123 КАС України, суд зазначив позивачеві про необхідність вказати інші підстави для поновлення процесуального строку на звернення до суду з цим позовом, у зв`язку з чим позивач у відповідності до положень ч.6 ст.161 КАС України повинен надати заяву про поновлення процесуального строку на звернення до суду, з доказами поважності причин його пропуску, враховуючи висновки викладені в цій ухвалі суду.

Вказані обставини слугували підставою для постановлення судом ухвали суду від 07.03.2025 року, в якій надано позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви десять днів з дня отримання копії ухвали.

Одночасно, роз`яснено позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником позивача 07.03.2025 року отримано копію вказаної ухвали суду в електронній формі через електронний кабінет в ЄСІТС, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу.

18.03.2025 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшла від представника позивача заява на усунення недоліків поданої позовної заяви.

У відповідності до поданої до суду заяви, представник просить суд поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою про скасування постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року, з підстав того, що наразі відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, а відтак не спростовано доводи позивача. Також представник вказує, що про оскаржувану постанову позивач не був обізнаний, оскільки підпис вчинений на оскаржуваній постанові від імені позивача, виконаний не ним.

Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на оскарження спірної постанови та пред`явлення до суду даного позову, стороною позивача до вказаної заяви не надано.

Оглянувши вказану заяву та викладені в ній представником позивача доводи, судом встановлено, що представником позивача не викладено жодних будь-яких інших та відмінних від первісно викладених підстав для поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, ніж ті, які судом визнані неповажними та яким надана оцінка в ухвалі суду від 07.03.2025 року.

Як вбачається, фактично усі викладені представником позивача, у заяві на усунення недоліків позовної заяви, підстави для поновлення процесуального строку, зводяться до незгоди з викладеними судом висновками в ухвалі суду від 07.03.2025 року.

З приводу доводів позивача про не спростування викладених позивачем доводів з боку відповідача, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що оцінка причинам пропуску строку на звернення до суду з позовом, надається судом станом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Додатково, судом враховується, що доводи сторони позивача про не підписання оскаржуваної постанови на підтвердження отримання її копії, в якості підстав поважності пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, викладені представником лише в якості доводів для поновлення пропущеного строку та у відповідності до позовної заяви не є підставами обґрунтування заявлених вимог.

Враховуючи, що вказані доводи, викладені стороною позивача лише на підтвердження поважності пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, дані доводи є обґрунтуванням лише відповідного клопотання про поновлення пропущеного строку та підлягають відповідному підтвердженню з боку позивача належними доказами.

Як вбачається, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин з не підписання оскаржуваної постанови на підтвердження отримання її копії, як і не надано доказів на підтвердження вчинення жодних дій з захисту своїх прав за наслідком дізнання інформації про наявність від його імені підпису, вчиненого на підтвердження отримання копії постанови, як і не вчинено жодних процесуальних дій з подання відповідних клопотань, спрямованих на доведення цих обставин.

За наслідком чого доводи сторони позивача про не підписання оскаржуваної постанови на підтвердження отримання її копії є безпідставними та необґрунтованими, чому також була надана оцінка судом в ухвалі суду від 07.03.2025 року. Жодних додаткових доказів на підтвердження цих доводів в порядку усунення недоліків поданої заяви, відповідно до ухвали суду від 07.03.2025 року, стороною позивача не надано.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

- забезпечувати юридичну визначеність і остаточність;

- захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів;

- та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Необхідно зазначити, що пропуск строку передбаченого ч.5 ст. 122 КАС України не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 240/12017/19 від 31.03.2021 року.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав,свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того,щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.

Для суду є очевидним, що причини, які перешкодили особі реалізувати право на звернення до суду у визначений процесуальним законом строк, повинні не залежати від волі заявника, мати об`єктивний характер та бути оціненими судом у наступному, зважаючи на обґрунтованість їх поважності.

Приймаючи вищевикладене та надаючи оцінку викладеним позивачем обставинам, як на поважність причин пропуску строку для звернення до суду з цим позовом, суд доходить до висновку про їх неповажність.

Так, як вже є встановленим, позивачем пред`явлено до суду позов з пропуском процесуального строку у майже шість місяців, після отримання копії оскаржуваної постанови.

Таким чином суд доходить до висновку, що позивач будучи обізнаним про наявність винесеної відносного нього постанови від 04.09.2024 року, не вчинив належних дій з реалізації свого права на її оскарження у встановлений законом строк, а також не надавши жодних доказів на підтвердження поважних причин з його пропуску.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Приймаючи викладене, з викладених позивачем обставин і наданих копій документів на підтвердження пропуску строку на звернення до суду з позовом, суд вважає, що позивач в даному випадку об`єктивно знав про факти виникнення обставин з порушення його прав за наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення, будучи обізнаним і отримавши копію оскаржуваної постанови, а не використання процесуальних прав у встановлений законом спосіб, є власним волевиявленням позивача.

За наслідком чого, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про наявність поважних причин для пропуску процесуального строку на звернення до суду з цим позовом.

Одночасно судом враховується, що у відповідності до положень КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. (ст..6 КАС України).

Відповідно до положень ст. 8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

За наслідком вищевикладеного, приймаючи що не вчинення особою власних процесуальних дій є волевиявленням особи і її правом, що не свідчить про поважність причин для поновлення процесуальних строків, суд вважає додаткові доводи позивача для поновлення процесуального строку на звернення до суду з цим позовом викладені у заяві на усунення недоліків, необґрунтованими, безпідставними, а пропущений позивачем строк на звернення до суду з цим позовом без поважних причин.

Частинами 1,2 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо зокрема: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, викладені стороною позивача в порядку усунення недоліків поданого позову після залишення позову без руху, є неповажними, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року, підлягає поверненню позивачеві на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Керуючись ст. 121, 122, 123, 160, 161, 169 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови №163 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.09.2024 року повернути позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку передбаченому статтею 297 КАС України протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.