Справа № 599/273/25
Суддя: Іваницький О. Р.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н.п.2-а/599/6/2025
Справа № 599/273/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі :головуючого суду судді Іваницького О.Р.

при секретарі Сеньківській З.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Зборові справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позивач посилається на те, що згідно постанови серії ЕНА № 4006746 від 04 лютого 2025 року він біля 22 год.20 хв., автодорозі «Тернопіль Львів» 32 км керував автомобілем БМВ д.н.з. НОМЕР_1 , що переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено додаткові освітлювальні прилади в решітці радіатора, що не передбачено конструкцією транспортного засобу, чим порушив п.31.3а ПДР України експлуатація транспортного засобу у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосується безпеки дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Вважає, що відомості викладені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, оскільки він додатковими освітлювальними приладів не встановлював. Автомобіль 2004 року випуску, був придбаний з освітлювальними приладами в решітці радіатора. В додатковому поясненні на відзив позивач вказує, що переобладнання транспортних засобів - це зміна моделі (марки) або типу параметрів конструкції автомобіля, що знаходяться в експлуатації, шляхом установки кузова, кабіни або їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, які не передбачені нормативно - технічною документацією на даний автомобіль.

Згідно пункту 31.3 ПДР «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосується безпеки дорожнього руху. Проте у пункті ПДР 31.4.3 (зовнішні світлові прилади)у примітці 1 вказано, що механічні транспортні засоби можуть бути обладнані двома протитуманними фарами, які можна включати в умовах недостатньої видимості як окремо, так і з ближнім або дальнім світлом фар, а в темну пору доби на неосвітлених ділянках доріг - лише разом з ближнім або дальнім світлом фар, що узгоджується з п.19.5 ПДР.

Законом України «Про дорожній рух» передбачено, що встановлення додаткових світлових приладів не віднесено до категорії «переобладнання транспортного засобу», а відтак не потребує додаткового погодження від виробника транспортного засобу чи органу державної влади та проведення державної реєстрації.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики за № 630 від 28 грудня 2010 року було затверджено Національний стандарт України ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання (далі - ДСТУ 3649:2010), яким, зокрема, встановлено вимоги до зовнішніх світлових приладів.

Відповідно до п. 6.1.5 розділу 6 ДСТУ 3649:2010 дозволено встановлювати 2 передні протитуманні фари, які повинні розміщуватися на висоті не менше 250 мм від поверхні дороги (але не вище фар ближнього світла), симетрично до повздовжньої осі транспортного засобу і не далі 400 мм від зовнішнього габариту за шириною.

Жодних доказів того, що він порушив п.31.3а ПДР інспектором поліції надано не було, а тому вважає, що відповідачем не були у повному обсязі з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки адміністртивного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Від представника Управління патрульної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на адміністративний позов в якому просить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позов - без задоволення.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

За змістом п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП. Відповідно суд розглядає дану категорію справ у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначається в оскаржуваній постанові в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4006746 від 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 біля 22 год.20 хв., автодорозі «Тернопіль Львів» 32 км керував автомобілем БМВ д.н.з. НОМЕР_1 , що переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено додаткові освітлювальні прилади в решітці радіатора, що не передбачено конструкцією транспортного засобу, чим порушив п.31.3а ПДР України експлуатація транспортного засобу у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосується безпеки дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 31.1 Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.3 «а» Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Згідно ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності,з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати встановленим правилам і нормативам.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики за № 630 від 28 грудня 2010 року було затверджено Національний стандарт України ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання (далі - ДСТУ 3649:2010), яким, зокрема, встановлено вимоги до зовнішніх світлових приладів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Проте, відповідачем в даному випадку не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Також в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на пункт ДСТУ 3649:2010, який на погляд посадової особи порушив РатушМ.Є.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 4006746 від 04 лютого 2025 року та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.9, 72, 242 КАС України, 1,4,7,9,251,283 КУпАП, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Постанову поліцейського Управління патрульної поліції в Тернопільській області серії ЕНА № 4006746 від 04 лютого 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в виді штрафу 340 гривень скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів через Зборівський районний суд.

Суддя Зборівського

районного суду О.Р.Іваницький