Справа № 160/4278/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2025 рокуСправа №160/4278/25
10 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо виплати призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 30.11.2022 року з обмеженням максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, чи обмеження пенсії будь-яким максимальним розміром, чи іншим чином;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 здійснювати з 30.11.2022 року без обмеження будь-яким максимальним розміром, у тому числі розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, чи іншим чином.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність обмеження пенсії позивача максимальним розміром. Позивач зазначає, що правові підстави для встановлення такого обмеження відсутні.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/4278/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4278/25, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
12 березня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що пенсію позивача правомірно обмежено максимальним розміром.
Згідно положень ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-ХII).
Не погодившись з таким обмеженням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 у справі №1-38/2016 вказане положення Закону №2262-ХІІ визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

З дати ухвалення вказаного рішення Конституційного Суду України і до дня вирішення цієї справи по суті частина сьома статті 43 Закону №2262-XII змін не зазнавала.

Аналогічне ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ за змістом нормативне положення міститься у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI (далі Закон №3668-VI).

Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 року №7-р(II)/2022 у справі №3-102/2021 (231/21, 415/21) вказане положення Закону №3668-VI визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Абзацем другим статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, наразі відсутня норма права, яка б передбачала обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром. Як наслідок, дії відповідача щодо встановлення такого обмеження є протиправними, в зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача про те, що пенсія позивачу призначена до 12.04.2023 (до дати втрати чинності приписів статті 2 Закону № 3668-VI), а тому визнання неконституційними приписів статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI на позивача не поширюється, суд зазначає наступне.

Відповідач в листі від 27.12.2024 року як на підставі для обмеження пенсії позивача максимальним розміром послався саме на ст. 43 Закону №2262-ХІІ, відповідні приписи якої визнано неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 у справі №1-38/2016. Отже, вказана відповідачем підстава для обмеження пенсії максимальним розміром не існує.

Щодо посилання на тотожні положення Закону №3668-VI, яке визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 року №7-р(II)/2022 у справі №3-102/2021, суд зауважує, що верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Отже, положення Закону №3668-VI також не визнаються судом як положення законодавства, згідно яких відповідач мав правові підстави для обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Строк звернення до суду обчислюється відносно обізнаності особи про порушення його прав, а не відносно дати, з якої заявлено позовні вимоги. Це зумовлено тим, що суб`єкт владних повноважень має можливість порушити право особи починаючи з дати в минулому, однак згідно позиції відповідача право особи могло б бути відновлене лише в межах шести місяців, що передують дню зверненню до суду, що не узгоджується з наявними приписами законодавства щодо початку перебігу строку звернення до суду.

Відповідач не вказав конкретної дати, в яку було проведено перерахунок пенсії позивача з 30.11.2022 року. В матеріалах справи в наявності лише протокол перерахунку пенсії позивача від 27.12.2024 року, а також лист відповідача від 27.12.2024 року на заяву позивача від 14.11.2024 року, в якому наявні відомості про обмеження пенсії позивача максимальним розміром. Докази щодо обізнаності позивача про порушення його прав, яке здійснене під час виконання відповідачем рішення суду у справі №160/4278/25, за межами шестимісячного строку, що передує дню зверненню до суду, матеріали справи не містять.

Отже, ці доводи відповідача судом відхиляються як безпідставні.

Водночас, обставини справи свідчать про те, що поведінка відповідача має характер активних дій, а не бездіяльності.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

В зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок, нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30 листопада 2022 року без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Боженко