Справа № 280/821/25
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Справа № 280/821/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (далі Укртрансбезпека, відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 13.01.2025 №ПШ 091715 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що відповідно до талону зважування від 13.11.2024 № 1 було проведено зважування 5-ти вісного транспортного засобу загальною вагою 41630 кг із швидкістю руху по платформі 2 км/год. Разом із цим, відповідно до пункту Т.3.4 ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 робоча швидкість для даних вагів, яка визначена виробником, становить від 3 км/год до 5 км/год. Таким чином, вважає, що результати зважування є не точними та не правомірними та як наслідок і оскаржувана постанова є не законною та підлягає скасуванню. Окрім того, п. 3.5.9 ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 передбачено, що прилади ЗР не повинні відображувати або роздруковувати значення величини маси або навантаження на вісь для будь-якого транспортного засобу, який прослідував через вантажоприймальний пристрій зі швидкістю, що перебуває за границями нормованого діапазону робочої швидкості, без чіткого попереджувального повідомлення, що ці результати не перевірено. Враховуючи вказане, талон зважування не повинен був роздруковуватись без попередження оператору вагів про те, що робоча швидкість знаходиться поза межами допустимої швидкості, проте не зважаючи на вказане порушення оператор все одно його роздрукував, а тому результати зважування є неправомірними. Щодо зважування строєної осі та вимірювання відстаней між осями зауважує, що на відео під назвою «4536MEDIA_ID0027» видно, що після того як відбулось зважування транспортного засобу, інспектор без вимірювання відстаней між осями додав на калькуляторі телефону значення осей 3, 4 та 5 і зазначив, що є перевищення строєної осі, при цьому відстань між осями не вимірював. Більш того, у п. 22.5 ДПР передбачено, що якщо відстань на строєну вісь 1,3 м або менше, то навантаження не повинно перевищувати 21 т, а якщо відстань понад 1,3 до 1,4 метра, то 24 т. Наголошує також, що габаритно-ваговий контроль не може проводитись однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Питання здійснення (проведення) габаритно-вагового контролю транспортних засобів, визначеного відповідно до п. 16 Порядку № 1567, досліджувалося Верховним Судом у постанові від 12.07.2023 в справі № 280/7529/21. Стверджує, що відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області не надав Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки вагів, а тому їх використання заборонено. Щодо дискретності (ціни поділки) ваг підкреслює, що у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.11.2024 № АВ 004103 фактична маса становить 41630 кг, проте даними вагами виявити таке порушення неможливо, оскільки найбільша границя зважування Max 20000 кг. Щодо дозволу на перевезення наголошує, що у даному випадку здійснювалось перевезення подільного вантажу, проте у акті від 13.11.2024 № АР 090010 інспектор вказав на порушення саме на відсутність відповідного дозволу на перевезення. З огляду на вищезазначене, позивач не може нести відповідальність за ст.48 та абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність у нього під час перевезення подільного вантажу дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, оскільки видачу таких дозволів для перевезення подільних вантажів не передбачено. Крім того, звертає увагу суду на те, що як видно із самого змісту направлення, то направлення видано на період перевірки з 04.11.2024 по 10.11.2024, проте дата проведення перевірки відповідно до актів та довідок є 13.11.2024, а тому перевірку проведено не законно, без направлення на перевірку.

Ухвалою судді від 10.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, на адресу суду через систему «Електронний суд» подав відзив (вх. №8457 від 24.02.2025), в якому проти позову заперечує, постанову вважає правомірною та щодо зважування строєної осі та вимірювання відстаней між осями зазначає, що Зважування транспортного засобу відбувалось у русі шляхом заїзду на вагові платформи. Показники при проїзді кожного колеса осі через платформу зчитуються і формують результат навантаження на вісь та загальну повну масу транспортного засобу. Даними чека зважування визначено навантаження на кожну вісь транспортного засобу та його загальну масу. Вказує, що норми Порядку №879 не визначають особливостей здійснення габаритно-вагового контролю в залежності від виду вантажу (сипучих вантажів, рідин тощо), а застосована методологія визначення навантаження на кожну вісь, з подальшим визначенням показника навантаження на строєну вісь, як суми навантаження на третю, четверту та п`яту вісь, відповідає усім арифметичним вимогам. Доводи позивача про те, що визначення навантаження на строєні осі шляхом сумування напівосьових навантажень, а далі сумуванням осьових навантажень на кожну з осей є неправильним, оскільки при такій конструкції для визначення навантаження на строєні осі такі три осі, які утворюють строєну вісь, повинні зважуватись разом, не ґрунтуються на жодній методології зважування. Щодо проведення габаритно-вагового контролю однією посадовою особою Укртрансбезпеки зауважує, що Акт № АР090010 від 13.11.2024 підписано двома посадовими Укртрансбезпеки, а саме: Зоз І.Б., Дозоров О.С., що чітко визначає той факт, що габаритно-ваговий контроль продився двома особами. Щодо довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.11.2024 № ДЗ002654, яка підписана одним інспектором Зоз І.Б., зазначає, що в даному бланку форми довідки передбачено лише одну графу "посадова особа Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль", тому така довідка була підписана однією посадовою особою та зазначене не є достатньою підставою вважати результати здійснення габаритно-вагового контролю неправомірними. Поряд з цим, на думку відповідача, відсутність ще одного підпису у відповідній графі "оператор вагового комплексу" жодним чином не свідчить про порушення порядку проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, його проведення однією посадовою особою Укртрансбезпеки, оскільки зазначений захід державного контролю проводився двома посадовими особами Укртрансбезпеки. Відтак, відсутність підпису оператора вагового комплексу у відповідній графі довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю не є доказом порушення норм законодавства при складанні цієї довідки та не є достатньою підставою вважати результати здійснення габаритного контролю неправомірними. Щодо відсотку похибки при визначенні перевантаження осей пояснює, що відповідно до п. 3.5 Настанови з експлуатації ваг автомобільних ВА-Д межі допустимої похибки для маси транспортного засобу під час зважування в русі ±2%. Похибка пристрою регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), що не виключає перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових параметрів від 10% до 20%. Щодо законності рейдової перевірки стверджує, що щотижневий графік проведення рейдових перевірок Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області № 46/В/2024 від 07.11.2024 виданий на період з 11.11.2024 по 17.11.2024. Направлення на рейдову перевірку (видане на підставі щотижневого графіку) від 07.11.2024 видана на період з 11.11.2024 по 17.11.2024, отже, рейдова перевірка від 13.11.2024 була проведена на законних підставах. З огляду на викладене, просить у задоволенні позову відмовити.

07.03.2025 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (10894), яка за змістом є повністю ідентичною доводам, викладеним у позовній заяві.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, офіційно зареєстрованим 22.05.2024. Видами діяльності позивача є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

13.11.2024 о 09 год. 05 хв. працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області на а/д М-14 Одеса Мелітополь 21 км + 434 м проведено перевірку транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп марки Meierling, номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , за результатами якої складено акт №090010 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. При цьому, в момент проведення рейдової перевірки, в Акті № АР090010 від 13.11.2024 зазначено, що згідно з ТТН № КЦ-00001199 від 12.11.2024 автомобільним перевізником зазначено ТОВ «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ».

Інспектор провів габаритно-ваговий контроль на пересувному пункті, за наслідком якого встановлено порушення вагових параметрів, а саме: навантаження на строєні осі склало 28,39 т, при допустимій нормі 24 т, що складає 18,2% перевищення параметрів від нормативу, на підтвердження чого останнім складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №002654 від 13.11.2024 та Акт № 004103 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.11.2024.

Довідку про результати габаритно-вагового контролю підписав інспектор відділу Зоз І.Б.

Чек зважування містить інформацію про час, дату зважування і транспортний засіб.

Час, дата зважування і номер транспортного засобу відповідають відомостям в акті перевірки.

Результати зважування, які зазначені у чеку зважування, відповідають відомостям в довідці про результати габаритно-вагового контролю.

За результатами перевірки фахівцями Укртрансбезпеки у Одеській області встановлено порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% (18,2%) при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Водій ОСОБА_2 з актом перевірки був ознайомлений, поясненнях зазначив, що під час руху транспортного засобу вантаж змістився на задню вісь, хоче усунути порушення, акт засвідчив підписом.

17.12.2024 від ТОВ «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ» надійшло заперечення, в якому зазначалось про те, що 02.09.2024 між ТОВ «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено Договір № 02/1 про надання послуг та перевезення вантажів. В п. 1.1 Договору зазначено, що в порядку та на умовах визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується доставити автомобільним транспортом вказаний йому Замовником вантаж до пункту призначення у встановлений Договором чи замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а Замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлено Сторонами плату. До Договору Сторонами також була підписана Заявка № 1 від 11.11.2024, згідно якої Виконавцем надання послуг є ФОП ОСОБА_1 . В підписаному Сторонами Акті про надання послуг № 167 від 14.11.2024 зазначені послуги: автоперевезення кукурудзи за маршрутом: 19930, Черкаська обл., Золотоніський район, с. Великі Канівці, вул. Преображенська, буд. 46, СП ТОВ «Трансбалктермінал» Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 58, автомобіль марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп марки Meierling, номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 .

Отже, за результатами розгляду вказаних документів, відповідач дійшов висновку, що саме ФОП ОСОБА_1 був надавачем послуг 13.11.2024 з перевезення вантажу згідно до Договору № 02/1 від 02.09.2024.

Суд наголошує, що позовна заява не містить доводів того, що позивач не виступав перевізником товару за ТТН № КЦ-00001199 від 12.11.2024.

13.01.2025 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області розглянуто матеріали перевірки та прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 091715, якою за порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивача зобов`язано сплатити штраф в розмірі 17000,00 грн. (відповідальність передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Вважаючи прийняту відповідачем постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), відповідно частини 1 статті 29 якого до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Частиною 2 статті 29 Закону № 3353-ХІІ встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ) реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Частинами 14 та 17 статті 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 19 статті 6 Закону № 2344-III під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема, здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567), згідно з пунктами 2 та 4 якого рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України; рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 12 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 16 Порядку № 1567 встановлено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе, зокрема, здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

Судом встановлено, що щотижневий графік проведення рейдових перевірок Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області № 46/В/2024 від 07.11.2024 виданий на період з 11.11.2024 по 17.11.2024. Направлення на рейдову перевірку (видане на підставі щотижневого графіку) від 07.11.2024 видана на період з 11.11.2024 по 17.11.2024.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 29 Закону № 3353-ХІІ до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок №879).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

У розумінні пункту 2 Порядку № 879:

вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;

вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

За змістом пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі - Правила дорожнього руху) передбачено, що маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Як вказано вище, під час проведення габаритно-вагового контролю 13 листопада 2024 року транспортного засобу, який використовується позивачем як автомобільним перевізником, виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 18,2% при перевезенні подільного вантажу.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом б) пункту 22.5 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:

фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль - 18 т (для доріг державного значення) та 14 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль - 25 т (26 т - для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9.5 тони) (для доріг державного значення) та 21 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль - 32 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, 42 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, - 44 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення).

Підставою для накладення на позивача штрафу слугувало перевезення ФОП ОСОБА_1 вантажу згідно з ТТН №00001199 від 12.11.2024 з порушенням вагових норм, а саме навантаження на строєну вісь склало 28,39 т, замість нормативно допустимих 24 т, що перевищує норму на 4,39 т (18,2 %), чим порушено вимоги пункту 22.5 ПДР України під час перевезення вантажів, за що передбачена відповідальність абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Пунктом 22.2 Правил дорожнього руху визначено, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Проаналізувавши зазначені вище норми чинного законодавства, суд доходить до висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.

Вантажем, який перевозився водієм позивача, є пшениця, тобто вантаж є подільним, адже може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Крім того, відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі - Правила №363), типи та кількість рухомого складу, потрібного для виконання перевезень вантажів, визначаються перевізником залежно від обсягу і характеру перевезень.

Згідно з пунктами 8.14, 8.15, 8.19 Глави 8 Правил № 363 навантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення. При вантаженні в один автомобіль важких і легких за масою вантажів важкі розміщують унизу, а легкі зверху. Вантажі розміщують так, щоб вага вантажу рівномірно розподілялася між автомобілем і причепом.

Пунктами 12.1, 12.5 Глави 12 Правил № 363 передбачено, що при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Суд зазначає, що водій, який здійснює вантажні перевезення великоваговим автомобільним транспортом зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відтак, перевезення сипкого вантажу, який зсувається під час руху, не може бути підставою для висновку про відсутність з боку позивача порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відтак, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стосовно доводів позивача про порушення Укртрансбезпекою процедури здійснення габаритно-вагового контролю в частині здійснення такого контролю однією особою суд зазначає таке.

Як вказано вище, з аналізу положень пунктів 16 та 21 Порядку №1567 вбачається, що габаритно-ваговий контроль має проводитися двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

За твердженням відповідача Акт № АР090010 від 13.11.2024 підписано двома посадовими Укртрансбезпеки, а саме: Зоз І.Б., Дозоров О.С., що чітко визначає той факт, що габаритно-ваговий контроль продився двома особами, однак щодо довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.11.2024 № ДЗ002654, яка підписана одним інспектором Зоз І.Б. зазначає, що в даному бланку форми довідки передбачено лише одну графу "посадова особа Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль", тому така довідка була підписана однією посадовою особою та зазначене не є достатньою підставою вважати результати здійснення габаритно-вагового контролю неправомірними

Питання здійснення (проведення) габаритно-вагового контролю транспортних засобів, визначеного відповідно до пункту 16 Порядку №1567, досліджувалося Верховним Судом у постанові від 12.07.2023 в справі №280/7529/21.

У цій постанові Верховний Суд, аналізуючи правові норми (пункти 16, 21 Порядку № 1567), що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов висновку, що габаритно-ваговий контроль під час здійснення перевірки проводиться двома посадовими особами.

Верховний Суд у пунктах 28-30 постанови від 12.07.2023 у справі № 280/7529/21 зазначив, що згідно з пунктом 15 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Пунктом 20 Порядку № 879 передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Отож, зі змісту вказаної норми слідує, що належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних визначається також посадовими особами, а не одноособово.

Таким чином, оскільки питання застосування пункту 16 Порядку № 1567 у подібних правовідносинах вирішено Верховним Судом, то під час розгляду цієї справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, висловлені у справі №280/7529/21.

Суд зауважує, що дослідивши зміст довідки №002654, Актів №090010 та №004103, суд встановив, що при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп марки Meierling, номерний знак НОМЕР_2 , відповідачем порушено вимоги Порядку №1567, а саме: проведено габаритно-ваговий контроль однією посадовою особою Укртрансбезпеки без залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю до здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача, доказів протилежного відповідачем суду не надано та не наведено.

Отже, ураховуючи, що законодавством чітко визначений обов`язок проводити габаритно-ваговий контроль двома посадовими особами, а відповідачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами здійснення габаритно-вагового контролю посадовою особою Укртрансбезпеки та посадовою особою підрозділу Національної поліції, доводи відповідача про дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю є помилковими.

В цьому випадку висновок Укртрансбезпеки не відповідає принципам обґрунтованості, оскільки такий висновок ґрунтуються на недопустимих доказах, адже габаритно-ваговий контроль проведений із порушенням вимог пункту 16 Порядку № 1567.

Крім того, відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. 13. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Ні у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.11.2024 002654, ні у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.11.2024 №004103 не вказаний технічний прилад, яким виявлено та зафіксовано порушення, що позбавляє суд можливості дати оцінку відповідності цього приладу параметрам та технічному стану.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 03.12.2019 у справі №557/322/17.

Технічний прилад за допомогою якого було проведено зважування транспортного засобу позивача достовірно встановити неможливо, так як жоден документ з проведеного контролю не містить його реквізитів. Свідоцтво, яке мало б підтверджувати справність вказаного приладу, втратило свою чинність. До того, ж надане свідоцтво не доводить, що саме прилад для зважування транспортних засобів у русі, Ваги автомобільні ВА-Д, декларація про відповідність №3593 використовувався для зважування транспортного засобу позивача.

Суд зазначає, що відповідачем допустимими доказами не доведено склад правопорушення, за яке застосований адміністративно-господарський штраф.

Статтею 74 КАС України врегульоване питання допустимості доказів, за змістом якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки складені під час габаритно-вагового контролю документи як докази вчинення позивачем правопорушення отримано відповідачем із порушенням установленого порядку, тому встановлені під час габаритно-вагового контролю обставини та складені документи не можуть бути покладені в основу жодних рішень відповідача, у тому числі і в основу спірного рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно, постанова від 13.01.2025 №ПШ 091715 про стягнення адміністративно-господарського штрафу є протиправною та має бути скасована.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

У силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9, ) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 8) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 091715 від 13.01.2025 про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак