Справа № 640/38753/21
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 березня 2025 року Справа № 640/38753/21 Провадження: ЗП/280/57/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування при призначенні пенсії періодів роботи ОСОБА_1 з 04.02.1997 по 14.01.1998 в Асоціації сприяння розвитку підприємництва в Україні Єднання, з 01.04.1998 по 20.09.1999 в Закритому акціонерному товаристві Соларінж;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 з 23.06.2021 періоди роботи з 04.02.1997 по 14.01.1998 в Асоціації сприяння розвитку підприємництва в Україні Єднання, з 01.04.1998 по 20.09.1999 в Закритому акціонерному товаристві Соларінж та зробити перерахунок призначеної пенсії з 23.06.2021 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом №26000-0202-9/196839 від 08.12.2021 щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та в складанні акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною-інвалідом до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.01.1990 по 31.12.2004;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві скласти акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною-інвалідом до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 по 31.12.2004 на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд та їх сусідів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з врахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 по 31.12.2004;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.11.2021 перерахунок пенсії з врахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06.02.2004 до 31.12.2004 до страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії одночасно з врахуванням періодів догляду за дитиною-інвалідом та дитиною до досягнення нею трирічного віку виключивши з розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчислення наступні періоди: з 01.05.2001 по 31.05.2001, з 01.07.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.11.2003 по 31.12.2003. з 01.04.2004 по 31.10.2006.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. Відповідачем було призначено позивачці пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховувала її з 16-ти річного віку. Проте, під час призначення пенсії, позивачці не було зараховано до страхового стажу роботи періоди з 04.02.1997 по 14.01.1998, з 01.04.1998 по 20.09.1999 через наявних у трудовій книжці виправлень. Також, не враховано до страхового стажу періоду догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років з 08.01.1990 по 31.12.2004 з підстав відсутності акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду. Не враховано до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.02.2004 по 31.12.2004 з підстав відсутності наказу про надання позивачці відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивачка зверталась до відповідача із заявою про врахування зазначених періодів, проте нею було отримано відмову у перерахунку пенсії. Також, відповідач відмовив у складанні акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років.

Такі дії вважає протиправними та такими, що обмежують її право на отримання пенсії. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 08.02.2022 відкрив провадження в адміністративній справі та вирішив здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач позовну заяву не визнав. У письмовому відзиві від 03.06.2022 посилається на те, що для зарахування періоду виховання дитини з інвалідністю до 16 років необхідно звернутися до відділу обслуговування громадян за місцем отримання пенсії із заявою про складання акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду. Період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08.11.2006 по 07.01.2008 було зараховано до страхового стажу, проте виключено з підрахунку заробітної плати як невигідний. Періоди з 04.02.1997 по 14.01.1998, з 01.04.1998 по 20.09.1999 можливо зарахувати за умови надання позивачкою уточнюючих довідок з місць роботи. Розмір пенсії позивачки розрахований на підставі наявних у відповідача в матеріалах пенсійної справи документах та відповідно до норм чинного законодавства.

20.06.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечує проти доводів відповідача. Наполягає на тому, що позиція відповідача суперечить усталеній судовій практиці. Зазначає, що на працівника не може бути покладений тягар відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки зазначене є обов`язком роботодавця. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не обґрунтував підстави відмови позивачці в обстеженні фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років.

20.06.2022 від представника позивача надійшли обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд.

На виконання вимог Закону № 3863-ІХ наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).

На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399 справу передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

11.02.2025 зазначена справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на супровідному листі, та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями остання передана для розгляду судді Лазаренку М.С, присвоєно номер провадження ЗП/280/57/25.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.02.2025 адміністративну справу №640/38753/21 прийнято до провадження, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

У встановлений судом в ухвалі від 14.02.2025 строк сторонами не надано жодних додаткових пояснень. За таких обставин, суд здійснює розгляд за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 23.06.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, як мати особи з інвалідністю з дитинства, розмір якої розрахований відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

28.08.2021 позивачка звернулась із заявою до відповідача про надання роз`яснень з обрахунку розміру пенсії та врахування до страхового стажу:

періоду догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років з 04.02.1997 по 28.02.1998; з 01.04.1998 по 31.10.1999; з 01.03.2000 по 23.03.2000; з 17.10.2001 по 16.07.2023;

періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.04.2004 по 31.12.2005.

Просила долучити до розгляду заяви про врахування періоду догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років матеріали архівної пенсійної справи №814276, що була відкрита у відділенні ПФУ Шевченківського району м. Києва.

Листом від 24.09.2021 №25575-25463/В-02/8-2600/21 відповідач роз`яснив позивачці, що період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 по 31.12.2004 зараховується на підставі свідоцтва про народження дитини та наказу з місця роботи про надання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною.

02.11.2021 позивачка звернулась до відповідача із заявою та просила:

«1. Врахувати при призначенні пенсії з 23.06.2021 періоди моєї роботи з 04.02.1997 по 14.01.1998 в Об`єднаному комітеті профспілок «Єднання», з 01.04.1998 по 20.09.1999 в Закритому акціонерному товаристві «Соларінж», зробити перерахунок призначеної пенсії з 23.06.2021 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

2. Скласти акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною-інвалідом до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 по 31.12.2004 на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд та їх сусідів. Вважаю за доцільне використати при цьому матеріали архівної пенсійної справи № 814276, що була відкрита у відділенні ПФУ Шевченківського району м. Києва під час отримання мною пенсії як мамою, що здійснювала догляд за дитиною-інвалідом.

3. Здійснити з 01.11.2021 перерахунок пенсії з врахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 по 31.12.2004.

4. Здійснити з 01.11.2021 перерахунок пенсії з врахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06.02.2004 до 31.12.2004 до страхового стажу.

5. Здійснити з 01.11.2021 перерахунок пенсії одночасно з врахуванням вищезазначених періодів догляду за дитиною-інвалідом та дитиною до досягнення нею трирічного віку виключивши з розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчислення наступні періоди: з 01.05.2001 по 31.05.2001, з 01.07.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.11.2003 по 31.12.2003, з 01.04.2004 по 31.12.2007».

У додатках до цієї заяви позивачем додано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Центр енергообліку та енергозбереження» № 4ос від 05.01.2004 по особовому складу, щодо надання ОСОБА_4 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.02.2004 по 23.10.2006.

Листом № 26000-0202-9/196839 від 08.12.2021 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення щодо відмови в перерахунку пенсії та в складанні акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.01.1990 по 31.12.2004.

Не погодившись з відмовою у перерахунку пенсії, позивачка звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-ІV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Отже, із аналізу пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону №1788-XII слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку та восьмирічного віку після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про вид отриманої допомоги та період її одержання (за наявності).

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

До стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (п. «є» ч. 3 вказаної статті).

Відсутність підтвердження статусу особи з інвалідністю І групи, статусу дитини з інвалідністю чи статусу пенсіонера, який за медичним висновком потребує стороннього догляду, виключає можливість зарахування періоду догляду за ними до стажу роботи.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ст.62 Закону №1788-ХІІ).

Відповідно до п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі:

інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують встановлення інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Документами, що підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження, паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу.

Згідно пп. 6 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктом 2.18 Порядку №22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Позивачка зверталась до відповідача із заявою про складення акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду дитини з інвалідністю віком до 16 років. Проте, їй було відмовлено у складенні такого акта через звернення за допомогою поштового зв`язку. Суд не погоджується з мотивами відмови та вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивачка особисто звернулася до відповідача із заявою про складення акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду дитини з інвалідністю віком до 16 років з урахуванням документів які містять необхідну інформацію, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем. Зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачено і заявою встановленого зразка.

У розрізі даної справи та за умови підтвердження необхідних відомостей належними документами, позивачка наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.

За таких обставин, відмова відповідача у складанні акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років з 08.01.1990 по 31.12.2004 є протиправною, що зумовлює необхідність зобов`язати відповідача скласти акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 но 31.12.2004 на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд та їх сусідів.

Однак, позовна вимога в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки із врахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 по 31.12.2004 є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки підставою для зарахування такого страхового стажу є акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду, який відповідача було зобов`язано скласти.

Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому. Отже, суд вважає передчасним надавати оцінку вказаним обставинам та майбутній можливій поведінці відповідача у цьому рішенні.

Стосовно зарахування до страхового стажу позивачки періоду догляду з 06.02.2004 по 31.12.2004 за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 суд зазначає наступне.

За змістом пунктів 8, 10 статті 11 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини; особи, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами.

Крім того, згідно з підпунктом 3 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії включаються періоди перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно.

Таким чином, за вказаного нормативного регулювання, з урахуванням положень статті 20 Закону № 1058-IV, слід дійти висновку, що саме на страхувальників - роботодавців або інших осіб, які в силу закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону, покладений обов`язок сплачувати страхові внески за працівника.

В свою чергу, забезпечення належного ведення та повноти даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування покладається на органи Пенсійного фонду України.

Відтак, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для неврахування спірного періоду до загального трудового стажу (вислуги років) позивачки.

Таким чином, позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання установою - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, не відображення в реєстрі сплати по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 04.09.2018 у справі № 482/434/17.

З аналізу наведених норм суд вбачає, що період перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно підлягає зарахуванню незалежно від сплати страхових внесків, а період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховуються в разі отримання допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини.

За таких обставин, суд вбачає протиправними дії в частині відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06.02.2004 до 31.12.2004, що зумовлює необхідність зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки зазначеного періоду.

Стосовно позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача виключити з розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчислення періоди догляду за дитиною з інвалідністю та дитиною до досягнення нею трирічного віку суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Аналіз вищезазначеної норми дає підстави зробити висновок, що позивачка має право на виключення періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років та дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Враховуючи те, що судом у даній справі встановлено передчасність вимог позивачки щодо зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років через відсутність акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки одночасно з врахуванням періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.11.2003 по 31.12.2003, з 01.04.2004 по 31.10.2006, виключивши його з розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчислення.

Щодо вимоги позивачки зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 04.02.1997 по 14.01.1998, з 01.04.1998 по 20.09.1999, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як вже встановлено судом, позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначенні пенсії за віком відповідно до вимог Закону №1058-IV.

Проте, відповідачем відмовлено позивачу у призначенні такої пенсії з огляду на те, що період роботи останнього період роботи з 04.02.1997 по 14.01.1998, з 01.04.1998 по 20.09.1999 не зараховані до страхового стажу, оскільки записи трудової книжки щодо вказаних періодів роботи містять недоліки (наявні виправлення у записах про прийом та звільнення).

Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд входить із того, що відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.

Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яке звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.

Суд, досліджуючи копію трудової книжки позивача відмічає, що напроти періодів його роботи з 04.02.1997 по 14.01.1998, з 01.04.1998 по 20.09.1999 наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Більш того, суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Таким чином, враховуючи правову позицію Верхового Суду, а також встановлені у цій справі обставини справи, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивачки з 04.02.1997 по 14.01.1998, з 01.04.1998 по 20.09.1999 підлягають зарахуванню до її загального страхового стажу для нарахування/призначення пенсії, тоді як відмова відповідача у зарахуванні такого періоду є протиправною.

За приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх».

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують».

В даному випадку, задоволення позовних вимог підлягає шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки з моменту призначення пенсії.

Також в позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1-2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частин 3-4 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 5-7 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з частини 3 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: копію договору № 94/21 про надання правничої допомоги від 20.10.2021; копію протоколу № 1 про погодження гонорару; копію акта прийому-передачі наданих послуг №1 від 20.10.2024; копію квитанції до прибуткового касового ордера №94/21.1 від 20.10.2021 про сплату послуг у наданні правової допомоги.

Згідно з розрахунком витрат на правову допомогу загальна сума понесених позивачем витрат складає 4000,00 грн.

Надаючи оцінку акта прийому-передачі наданих послуг, судом встановлено, що адвокатом Горщаром Сергієм Васильовичем надано наступні послуги: збір доказів, підготовка позовної заяви, формування та подача позовної заяви оформленої у відповідніості до вимог Кодексу адміністративного судочинства з усіма додатками до суду, складання відповіді па відзив, усні консультації, інформування про рух справи. Витрачений адвокатом час склав 6 годин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає співмірною та підтвердженою заявлену суму витрат на правничу допомогу, тому погоджує стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи з 04.02.1997 по 14.01.1998 в Асоціації сприяння розвитку підприємництва в Україні «Єднання», з 01.04.1998 по 20.09.1999 в Закритому акціонерному товаристві «Соларінж».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення, зарахувавши до страхового стажу періодів роботи з 04.02.1997 по 14.01.1998 в Асоціації сприяння розвитку підприємництва в Україні «Єднання», з 01.04.1998 по 20.09.1999 в Закритому акціонерному товаристві «Соларінж» та зробити перерахунок призначеної пенсії з 23.06.2021.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 скласти акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 но 31.12.2004;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві скласти акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.1990 по 31.12.2004, на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд та їх сусідів.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.02.2004 до 31.12.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення, зарахувавши до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.02.2004 до 31.12.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення, виключивши з розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчислення наступні періоди: з 01.11.2003 по 31.12.2003, з 01.04.2004 по 31.10.2006.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 19.03.2025.

Суддя М.С. Лазаренко