Справа № 160/27380/23
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 березня 2025 року

м. Київ

справа №160/27380/23

адміністративне провадження № К/990/9115/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Тацій Л.В.,

суддів: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі №160/27380/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною тривалу бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо не виконання та порушення прямих норм Конституції України, зокрема ст.ст.8,19,22,46,116,126, не виконання Указу Президента України від 26.07.2002 № 667/2002 в частині його статусу суддя у відставці та відповідно соціальних гарантій і гарантій незалежності суддів, зокрема ОСОБА_1 - позивача, практики Європейського суду з прав людини, та ст.ст. 6,8 Європейської конвенції з прав людини, зокрема щодо не направлення відповідачу 2 та тривалої не видачу позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, розрахунок стажу роботи який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці згідно з наказом від 01.08.2002 №173-К начальника управління юстиції у Дніпропетровській області, в довідці також врахувати до стажу роботи на посаді судді періоди часу строкової військової служби, час навчання у вищому учбовому закладі стаціонар, період виконання обов`язків народного судді до обрання згідно документів з особової справи судді ОСОБА_1 , також врахувати що на цей час період який був необхідний для обрання його суддею зараховується згідно закону та документів до стажу судді, зокрема і до права на відставку яку прийняв у 2002 році глава держави;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області видати довідку про яку наведено вище для надання її у відповідності до закону до ПФУ у Дніпропетровській області для призначення як судді у відставці довічного грошового утримання яке порушено саме очевидною протиправною бездіяльністю ТУ ДСА у Дніпропетровській області відповідачем-1 та врахувати обставини, які мали місце на час подання його заяви про відставку, зокрема і закон, практику Європейського суду з прав людини та Європейську конвенції з прав людини;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області моральну шкоду спричинену внаслідок тривалої бездіяльності в розмірі 300 (триста) тисяч гривень;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м. Новомосковськ щодо тривалого не видання довідок про доходи та пенсію та видання довідок які не приймав суд, які в подальшому слугували обставинам винесення судами ухвал без руху, повернення йому позову, тощо, а також визнати протиправною бездіяльність цього органу державної влади щодо розгляду його звернень та заяв з порушенням закону та строків, зокрема Закону «Про звернення громадян», а також ст. 19 основного закону України не направлення довідок до суду за його позовами на його заяви та звернення, зокрема і за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м. Новомосковськ та перекладання на нього обов`язку збирати і надавати документи які йому не видає відповідач-1 та ВРП, копію рішення ВРЮ він надав як тільки її отримав від державного органу влади інших документів, зокрема і рішень ВРП, тощо у мене не має і не було (особисті документи згідно закону він надав з заявою до цього відповідача про призначення йому довічного грошового утримання як судді у відставці ще у 2020 році та раніше);

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду спричинену внаслідок бездіяльності в розмірі 100 (сто) тисяч гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2025, у задоволенні позову відмовлено.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.

Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо видачі та направлення до територіального органу Пенсійного фонду України довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, розрахунок стажу роботи який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці для призначення як судді у відставці довічного грошового утримання; бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо тривалої невидачі довідок про доходи та пенсію.

Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому, розглядаючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо обмеження можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пунктів 3, 10 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; інші справи, у яких суд дійне висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Тому з огляду на предмет спору, ця справа є справою незначної складності відповідно до вимог пунктів 3, 10 частини шостої статті 12 КАС України.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник посилається на підпункти «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вважає, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для заявника, зазначає про те, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи та вважає, що суд першої інстанції відніс цю справу до категорії справ незначної складності помилково.

Втім, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, позаяк скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Суд відхиляє також посилання скаржника на положення підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження він не навів та не обґрунтував, при розгляді якої саме справи він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у конкретній іншій справі. Суд зазначає, що лише загальні посилання на такі обставини, за відсутності вмотивованих аргументів, не дають підстав для висновку, що є підстави для відкриття касаційного провадження, з посиланням на підпункт «б» частини п`ятої статті 328 КАС України.

Стосовно доводів касаційної скарги в частині посилань на підпункт «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на те, що справа має для нього виняткове значення є необґрунтованими, оскільки такі посилання з означеним у скарзі предметом спору не містять обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Посилання скаржника на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України також не приймаються до уваги, оскільки зводяться до незгоди з відмовою у суду у розгляді справи з викликом учасників. До того ж, за предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суд зазначає, що посилання у касаційній скарзі на частину четверту статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень прийнятих у малозначній справі, не виключає застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Крім того, варто зауважити, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Позивач на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Отже, скаржником не зазначено умов, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, за наявності яких можливе оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.

Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі №160/27380/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Суддя С.Г. Стеценко

Суддя Т.Г. Стрелець