Справа № 160/378/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/378/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у забезпеченні позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року (суддя Дєєв М.В.) в справі №160/378/25 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВЕРСАЙД.», про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 26 листопада 2024 року №12-26/11 «Про надання дозволу ТОВ «РІВЕРСАЙД» на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район) м. Дніпро».

ОСОБА_1 подана до суду першої інстанції заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26 листопада 2024 року №12-26/11 «Про надання дозволу ТОВ «РІВЕРСАЙД» на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район) м. Дніпро» та заборони ТОВ «РІВЕРСАЙД» та іншим особам проведення будь-яких дій, пов`язаних з: благоустрою території (розчищення, планування та озеленення території, розміщення елементів благоустрою, мощення та улаштування дорожнього покриття, експлуатацію та утримання території у стані, придатному для використання відповідно до цільового призначення); підготовчими, будівельними робами у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район) міста Дніпро.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу, задовольнивши заяву про забезпечення позову. Апеляційна скарга містить доводи та фотоматеріали, за якими апелянт оскаржує рішення виконкому.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити ухвалу без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи та докази заявника не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Доводи позивача, зазначені у заяві, не підтверджуються належними доказами, а з наданих позивачем фото та посилання на відео неможливо встановити жодної інформації щодо місцезнаходження, походження та належності таких матеріалів.

Також судом першої інстанції вказано, що подані докази не підтверджують, що спірне рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради на даний час виконується третьою особою, як й не підтверджують тих обставин, що на підставі спірного рішення вчиняються будь-які дії, які завдають шкоди навколишньому середовищу та завдаються матеріальні збитки.

Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26 листопада 2024 року №12-26/11 надано дозвіл ТОВ «Ріверсайд» на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район) м. Дніпро, який передбачає проведення робіт із розчищення, планування та озеленення території, розміщення елементів благоустрою, мощення та улаштування дорожнього покриття, експлуатацію та утримання території у стані, придатному для використання відповідно до цільового призначення.

Пунктом 2 рішення ТОВ «Ріверсайд» визначено відповідальним за експлуатацію та утримання території у стані, придатному для використання відповідно до цільового призначення.

Пунктом 3 рішення зобов`язано ТОВ «Ріверсайд» під час виконання робіт з благоустрою в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта, затвердженого рішенням міської ради від 22.12.2021 № 260/14, дотримуватися режиму обмеженої господарської діяльності відповідно до вимог ст. 89 Водного кодексу України

Позивач, вважаючи таке рішення незаконним, звернувся до суду з позовом про визнання цього рішення протиправним та скасування.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Видами забезпечення позову за приписами частини першої статті 151 КАС України є: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною третьою статті 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5).

За своєю суттю інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.

Спірні в цій справі правовідносини стосуються питання правомірності рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26 листопада 2024 року № 12-26/11 про надання дозволу ТОВ «Ріверсайд» дозволу на проведення благоустрою території навколо водного об`єкта із історичною назвою «озеро Московське».

Підставами позову, зокрема, є загроза екологічній безпеці озера, екосистемам, які існують у озері, на його берегах та навколо них, а також порушення процедури надання дозволу на проведення робіт з благоустрою та прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування.

При цьому за позицією позивача продовження здійснення робіт із благоустрою у подальшому унеможливить виконання рішення суду та поновлення прав та інтересів територіальної громади, а також відновлення екосистеми, у зв`язку з чим є необхідним вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення та заборони виконання будь-яких робіт з благоустрою.

Надаючи оцінку характеру ймовірних наслідків незастосування заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Вимоги щодо прибережної захисної смуги, зокрема, передбачені статтями 1, 3, 9, 88, 89 Водного кодексу України.

За визначенням, наведеним у статті 1 Водного кодексу України, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Статтею 87 Водного кодексу України установлено, що для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Згідно зі статтею 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до статті 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема, для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Частиною першою статті 60 Земельного кодексу України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Як встановлено частиною другою статті 60 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2025 року у справі № 160/7238/22, предметом позову у якій було рішення Дніпровської міської ради № 260/14 від 22 грудня 2021 року «Про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої», зроблено висновок, що статтями 1, 88 Водного кодексу України, статтею 60 Земельного кодексу України однозначно передбачено, що прибережна захисна смуга встановлюється навколо водойм.

Відтак, роботи із благоустрою, які виконуються ТОВ «Ріверсайд» на підставі рішення, що є предметом судового контролю в цій справі, ймовірно можуть проводитися у межах прибережної захисної зони.

Оскільки предметом позову є правомірність рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на проведення благоустрою території навколо водного об`єкта (озера), а продовження таких робіт може мати наслідком загрозу екологічній безпеці озера, екосистемам, які існують у озері, на його берегах та навколо них, відновлення яких у разі продовження робіт може стати неможливим або ускладненим, адже може бути завдана значна шкода екологічній системі, то ці обставини безумовно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, буде неможливий.

Тому суд доходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

При цьому суд зауважує, що встановлення протиправності чи обґрунтованості рішення органу місцевого самоврядування потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.

На переконання суду, запропонований позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 15 квітня 2022 року в справі № 440/6755/21, від 14 грудня 2021 року в справі № 240/16920/21.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову не враховані приведені вище обставини, не надана оцінка доводам позивача щодо ймовірних негативних наслідків для екологічної ситуації навколо водного об`єкта, що потягло неправильне вирішення питання.

Суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони іншим особам проведення будь-яких дій, пов`язаних з благоустроєм території, оскільки судом не встановлено, що інші особи, крім ТОВ «Ріверсайд», здійснюють роботи із благоустрою на підставі рішення виконкому, дію якого зупинено.

Відтак, суд доходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у забезпеченні позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року в справі № 160/378/25 задовольнити частково.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року в справі № 160/378/25 скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити дію рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради (, просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000) від 26 листопада 2024 року № 12-26/11 «Про надання дозволу ТОВ «РІВЕРСАЙД» на проведення благоустрою території у районі пров. Широкого (Амур-Нижньодніпровський район»)».

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «РІВЕРСАЙД.» (, вул. Шевченка, 37, м. Дніпро, 49000) проведення будь-яких дій, пов`язаних з благоустроєм території у району пров. Широкого (Амур-Нижньодніпровський район» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26 листопада 2024 року № 12-26/11, а саме проведення робіт із розчищення, планування та озеленення території, розміщення елементів благоустрою, мощення та улаштування дорожнього покриття, експлуатацію та утримання території у стані, придатному для використання відповідно до цільового призначення.

У задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони іншим особам проведення будь-яких дій, пов`язаних з благоустроєм території, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 19 березня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов