Справа № 320/15299/24
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.09.2023 № 95, рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.10.2023 № 95, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2023 № 95 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме - з 05.09.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05.09.2023 звернувся до сервісного центру Відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 12.09.2023 № 95 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Зазначено, що страховий стаж особи становить 16 років 6 місяців 1 день, а страховий стаж для права на пенсію становить 18 років 6 місяців 16 днів. За результатами розгляду поданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 25.08.1980 по 02.11.1981, оскільки у трудовій книжці відсутня печатка організації, що засвідчує запис про звільнення; навчання з 01.09.1981 по 05.05.1982, оскільки зазначений період перетинається з періодами роботи та проходженням військової строкової служби; роботи з 20.05.1985 по 16.09.1991, з 18.10.1991 по 30.10.1992 та з 09.11.1992 по 28.02.1999, оскільки в трудовій книжці печатки, що засвідчують записи про звільнення не придатні для сприйняття змісту. Стаж з 01.01.1998 по 28.02.1999 зараховано до стажу згідно з Індивідуальною відомістю про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Працює. За наявним страховим стажем особа матиме право на пенсію 05.09.2028. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивачем повторно подано заяву з додатковими документами про призначення пенсії до сервісного центру Відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

За принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 26.10.2023 № 95 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Зазначено, що страховий стаж особи становить 22 роки 8 місяців 4 дні, стаж для визначення права - 24 роки 8 місяців 19 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховані періоди: згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , з 25.08.1980 по 02.11.1981, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою. Для зарахування вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи; згідно з довідкою від 03.10.2023 № 1170, з 20.05.1985 по 16.09.1991, оскільки відсутній переклад печатки. Працює. Право на пенсійну виплату за наявного страхового стажу набуде 05.09.2026. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивачем втретє подано заяву з додатковими документами про призначення пенсії до сервісного центру Відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

За принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 07.11.2023 № 95 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Зазначено, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж складає 21 рік 3 місяці 19 днів, стаж для визначення права становить 23 роки 4 місяці 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

До загального страхового стажу не зараховано: період роботи згідно з трудовою книжкою з 25.08.1980 по 02.12.1981, оскільки звільнення не завірено печаткою; з 01.12.1981 по 05.05.1982 - наявне виправлення в даті наказу на зарахування; з 01.01.1992 по 30.10.1992 та згідно з довідкою від 03.10.2023 № 1170 - 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Зазначили, що документи необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 перетинається з періодом проходження військової служби та роботою.

Не погоджуючись із рішеннями відповідачів про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За положеннями статті 26 Закону України № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно вимог статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку визначено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Однак, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Суд наголошує, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи та навчання, відповідачі вказували, зокрема у рішенні від 12.09.2023, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 25.08.1980 по 02.11.1981, оскільки у трудовій книжці відсутня печатка організації, що засвідчує запис про звільнення; навчання з 01.09.1981 по 05.05.1982, оскільки зазначений період перетинається з періодами роботи та проходженням військової строкової служби; роботи з 20.05.1985 по 16.09.1991, з 18.10.1991 по 30.10.1992 та з 09.11.1992 по 28.02.1999, оскільки в трудовій книжці печатки, що засвідчують записи про звільнення, не придатні для сприйняття змісту. Стаж з 01.01.1998 по 28.02.1999 зараховано до стажу згідно з Індивідуальною відомістю про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зі змісту рішення від 26.10.2023 вбачається, що до страхового стажу не зараховані періоди: згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , з 25.08.1980 по 02.11.1981, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою. Для зарахування вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи; згідно з довідкою від 03.10.2023 № 1170, з 20.05.1985 по 16.09.1991, оскільки відсутній переклад печатки.

Згідно з рішенням від 07.11.2023, до загального страхового стажу не зараховано: період роботи згідно з трудовою книжкою з 25.08.1980 по 02.12.1981, оскільки звільнення не завірено печаткою; з 01.12.1981 по 05.05.1982 - наявне виправлення в даті наказу на зарахування; з 01.01.1992 по 30.10.1992 та згідно з довідкою від 03.10.2023 № 1170 - 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Зазначили, що документи необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 перетинається з періодом проходження військової служби та роботою.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 :

- з 25.08.1980 прийнятий на роботу поштарем 3 класу відділу доставки на підставі наказу від 29.08.1980 № 126:

- 02.11.1981 звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі наказу від 25.11.1981 № 205;

- з 01.12.1981 прийнятий слюсарем 2 розряду Автобази 15 ПАО «Узстройтранс» на підставі наказу від 30.11.1981 № 123;

- 05.05.1982 звільнений у зв`язку з призовом до Радянської Армії відповідно до наказу від 04.05.1982 № 37;

- з 29.05.1982 по 04.06.1984 позивач проходив військову службу в Армії, що також підтверджено записом у військовому квитку НОМЕР_3 ;

- з 31.07.1984 прийнятий слюсарем 1 розряду Автобази № 15 ПАО «Узстройтранс» на підставі наказу від 01.08.1984 № 63;

- 12.10.1984 присвоєно 2 розряд слюсаря відповідно до наказу від 12.10.1984 № 85;

- 30.11.1984 присвоєно 3 розряд автослюсаря відповідно до наказу від 30.11.1984 № 101;

- 12.05.1984 звільнений за власним бажанням відповідно до наказу від 12.05.1985 № 36;

- з 20.05.1985 прийнятий у відділ головного механіка учнем слюсаря-ремонтника на підставі наказу від 20.05.1985 № 631;

- з 01.08.1985 переведений на ткацьке виробництво учнем слюсаря-ремонтника відповідно до наказу від 13.09.1985 № 1533;

- 12.11.1985 переведений слюсарем-ремонтником 1 розряду на підставі наказу від 27.05.1986 № 880;

- з 15.11.1987 переведений слюсарем-ремонтником 3 розряду відповідно до наказу від 02.08.1987 № 246;

- з 01.09.1987 переведений слюсарем-ремонтником 4 розряду відповідно до наказу від 15.09.1987 № 1291;

- з 01.03.1988 у відповідності з наказом ЛЛНССР установлена професія слюсаря-ремонтника 4 розряду відповідно до наказу від 22.04.1988 № 54;

- з 01.03.1990 переведений у відділ головного механіка слюсарем-ремонтником 4 розряду відповідно до наказу від 01.03.1990 № 78;

- з 10.07.1990 переведений слюсарем-ремонтником 5 розряду відповідно до наказу від 06.08.1990 № 1088;

- з 16.09.1991 звільнений за власним бажанням відповідно до наказу від 16.09.1991 № 1184;

- з 18.10.1991 прийнятий оператором в цех нетканих матеріалів Кооперативу «Пластик» при Ферганаглавснабі відповідно до наказу від 10.10.1991 № 5/к;

- 30.10.1992 звільнений за власним бажанням відповідно до наказу від 21.10.1992 № 61-к;

- з 09.11.1992 прийнятий у збиральний цех збиральником покришок відповідно до наказу від 09.11.1992 № 7620к;

- 01.02.1993 присвоєно кваліфікацію фарбувальника гумових виробів 3 розряду у збиральному цеху № 1 на підставі протоколу від 15.01.1993 № 1;

- 14.06.1993 переведений у тому ж цеху збиральником покришок 6 розряду відповідно до наказу від 24.06.1993 № 324;

- 20.10.1994 згідно з атестацією робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за Списком № 2 відповідно до наказу від 20.10.1994 № 1124;

- 24.10.1996 П/О «Білоцерківщина» перетворене у відкрите акціонерне товариство «Росава» відповідно до наказу ФТІ України від 24.10.1996 № 76-АТ;

- 28.02.1999 звільнений по переводу до ЗАТ «СП «Росава» відповідно до наказу від 28.02.1999 № 353к.

Решта записів трудової книжки, що не охоплює спірний період, містить інформацію про трудову діяльність позивача включно по 15.03.2023, де позивач продовжує працювати на посаді електромеханіка з ліфтів 3 розряду відповідно до наказу від 13.03.2023 № 11-К.

Наведені записи трудової книжки читабельні, не містять виправлень/підчищень/закреслень, зазначені реквізити наказів на підставі яких вони вносились, а тому достовірність наведених записів сумніву не викликає.

Крім того, підтверджено й період навчання позивача з 1981 по 1987 роки згідно з дипломом НОМЕР_2 .

Спірні періоди роботи, які зазначені у трудовій книжці, також підтверджені відповідними довідками, копії яких наявні в матеріалах справи.

Суд констатує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача, та свідчать про послідовність хронології подій періодів його роботи.

У свою чергу, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності, будь-то наявність будь-яких виправлень, закреслювань, тощо у трудовій книжці позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

Окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оскаржуваних періодів роботи позивача до його страхового стажу.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач надав належні докази, що період його роботи, служби та навчання підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають бути враховані органом Пенсійного фонду України під час призначення пенсії за віком.

Інші доводи відповідачів не спростовують висновків суду.

Суд констатує, що враховуючи страховий стаж, зарахований органом Пенсійного фонду України, зокрема, відповідно до рішення від 26.10.2023 (22 роки 8 місяців 4 дні, стаж для визначення права - 24 роки 8 місяців 19 днів), та неправомірну відмову в зарахуванні періодів роботи (служби, навчання) позивача з 25.08.1980 по 02.11.1981, з 01.12.1981 по 05.05.1982, з 01.09.1981 по 05.05.1982, з 20.05.1985 по 16.09.1991, з 18.10.1991 по 30.10.1992, з 09.11.1992 по 28.02.1999, то загальний страховий стаж позивача є більшим за необхідний для призначення пенсії, що у свою чергу, дає позивачу право на призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи первинну дату звернення позивача до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії - 05.09.2023, та дату народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд доходить висновку про те, що пенсію за віком слід призначити саме з 28.06.2023.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.09.2023 № 95, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.10.2023 № 95 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2023 № 95 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.08.1980 по 02.11.1981, з 01.12.1981 по 05.05.1982, навчання з 01.09.1981 по 05.05.1982, роботи з 20.05.1985 по 16.09.1991, з 18.10.1991 по 30.10.1992, з 09.11.1992 по 28.02.1999, призначити пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.09.2023, та провести виплати з дня її призначення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк