Справа № 381/671/25
Суддя: Самуха В. О.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Рішення

Іменем України

18 березня 2025 року Фастівський міськрайонний суд у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судового засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 68 від 01.02.2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача стверджував, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За місцем свого проживання позивач перебуває на військовому обліку відповідно до «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Жодних порушень законодавства в період проведення мобілізації чи Правил військового обліку позивач не вчиняв, до будь-якої відповідальності за такі порушення не притягувався.

01.02.2025 о 10 год. ранку, коли позивач перебував в особистих справах, рухаючись засобами громадського транспорту із с. Гатне Київської області в напрямку м. Київ, було здійснено зупинку транспортного засобу представниками національної поліції України та особами у військовій формі (зі слів працівники територіального центру комплектування).

Після чого, у позивача перевірили документи, зокрема, мобільний додаток «Резерв+», факт оновлення власних облікових даних, відсутність перебування в розшуку.

По при відсутність порушень правил військового обліку позивачем, особи у військовій формі наполягали на необхідності проїхати в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних його як військовозобов`язаного.

01.02.2025 в районі 10:30 год. вищевказані особи у військовій формі пред`явили позивачу повістку №13в/20241129/403, без дати її складення, із завчасним проставленням підпису керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 та вписали в повістку дані позивача і вручили її з вимогою прибути об 11:00 01.02.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних.

Повістка працівниками ТЦК та СП заповнювалася на бланку, на якому вже знаходилися: дата видачі повістки «заднім числом» та проставлений підпис та печатка керівника. До бланку заносилися лише прізвище позивача та дані про місце його проживання.

01.02.2025 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак жодних дій щодо уточнення облікових даних позивача працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 не проводилося.

Натомість по прибутті до ТЦК та СП працівниками установи у позивача було вилучено повістку та в категоричній формі було запропоновано невідкладно пройти ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Такі дії здійснювалися, не зважаючи на те, що позивач не перебуває на військовому обліку у вищевказаному ТЦК та СП, всупереч тому, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 ) за місцем проживання позивача і жодних повісток з`явитися до ТЦК та СП для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням відповідного районного (міського) територіального центру комплектування підтримки позивачу не вручалося.

Цього ж дня, 01.02.2025 об 12 год. 30 хв. за складеним протоколом начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 68 від 01.02.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 статті 210-1 КУпАП України, в якому було зазначено: «порушив ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку», а саме: «відмова від проходження медичного огляду, згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Тому позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, з викликом сторін, а також витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 ,належним чином засвідчену копію постанови про накладення адміністративного стягнення № 68 від 01.02.2025 на ОСОБА_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких була прийнята вказана постанова.

Станом на дату проведення судового засідання витребувані документи представниками відповідача ненадані, причин ненадання витребуваних документів не повідомлено. Відзив у справі не поданий.

В судове засідання, позивач, представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без їхньої участі, заявлені вимоги підтримують.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, для участі в судовому засіданні не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов не подав.

З урахуванням строків розгляду цієї категорії справ, передбачених частиною 1 статті 286 КАС України, керуючись приписами частини 1 статті 205 КАС України, суд ухвалив проводити судове засідання без участі представника відповідача та позивача (представника позивача).

У відповідності до приписів частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Зокрема, стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначає Конституцію цією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується Верховенством прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

Проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період (далі Порядок № 650).

Вказаним Порядку № 560 визначено, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 68 Порядку № 560, встановлено, що у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.

Згідно із пунктом 69 Порядку № 560 резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.

Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Згідно абзацу 1 і 4 пункту 74 Порядку № 560, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з до датком 11.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Згідно пункту 3.1 розділу 3 глави ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оброни від 14.08.2002 року № 402, з подальшими змінами, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.

Зміст процитованих вище правових норм свідчить, що: 1. Про необхідність проходження медичного огляду призовників чи військовозобов`язаних приймається рішення військово-лікарської комісії чи ТЦК та СП, 2. Громадяни, які прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних, на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою, 3. Під час вручення направлення військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно приписів частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення є протиправність діяння та вина особи, що його вчинила.

Згідно приписів частини 3 статті 210-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Диспозиція цієї норми є відсильною та передбачає можливість притягнення до відповідальності за порушення необмеженого переліку профільних законодавчих норм, як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів. В даному випадку термін «законодавство», на думку суду, повинен вживатися у значенні, наведеному в рішенні КСУ від 09 липня 1998 року по справі № 17/81-97 (справа про тлумачення терміну «законодавство»).

Далі, використаний в статті 210-1 КУпАП термін «порушення», на думку суду, включає як активну протиправну поведінку, так і бездіяльність, тобто утримання від виконання обов`язкових дій, що характеризується протиправністю.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом п. 1 частини 1 ст. 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, на підставі належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом встановити, що особою вчинено протиправне та винне діяння, що містить всі ознаки конкретного складу адміністративного правопорушення.

Отже, в контексті фактичних обставин цієї справи та наведених аргументів сторін публічно-правового спору, суду належить перевірити обставини щодо вчинення позивачем, як особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП та встановити, чи досліджені докази свідчать про вчинення ОСОБА_1 винного та протиправного діяння, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Для цього, суду необхідно відповісти на наступні питання: 1. Чи дотримано процедуру направлення позивача для проходження ВЛК, 2. Чи виконані вимоги щодо інформування позивача про його обов`язки та наслідки відмови від проходження ВЛК, 3. Чи є відмова позивача від проходження ВЛК протиправним та винним діянням, яке дає достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В контексті наведених вище тверджень, суд приходить до висновку, що процедура направлення позивача для проходження ВЛК порушена, так як відсутнє рішення військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо необхідності проходження відповідачем, як військовозобов`язаним, медичного огляду. Доказів прийняття чи ухвалення такого рішення представниками відповідача не надано.

В даному випадку, суд вважає, що відповідне рішення повинно бути оформленим у вигляді організаційно-розпорядчого акту суб`єкта владних повноважень, містити необхідні реквізити та з достатньою мірою деталізації доводити до відома адресата його обов`язок вчинити певні дії чи утриматись від вчинення дій.

Крім того, службовими особами відповідача не наведено переконливих аргументів чому позивач, який був первинно викликаним повісткою для уточнення даних, а не для проходження ВЛК, в супереч пункту 69 Порядку № 560, відразу був направленим для проходження медичного огляду, попередньо не будучи сповіщеним про це шляхом вручення повістки.

Далі, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу під особистий підпис доводились вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відмова позивача від проходження медичного огляду в даному випадку не має ознак протиправного та винного діяння, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, відтак, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів щодо наявності фактичних та правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та дотримання процедури накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови № 68 від 01 лютого 2025 року та подальшого закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, є доведеними і підлягають задоволенню.

Такий спосіб захисту прав позивача відповідатиме приписам пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України.

При цьому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Разом із тим, суд не погоджується з доводами представника позивача щодо необхідності визнання оскаржуваної постанови протиправною.

Так, згідно приписів пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту.

Однак, згідно приписів пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, суд за наслідками розгляду справи може скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пункт 3 частини 3 статті 286 КАС України і спеціальною правовою нормою відносно приписів пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України і не передбачає можливості визнання протиправною оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Тому, керуючись приписами частини 3 статті 3 статті 286 КАС України, суд не визнає протиправною, а лише скасовує Постанову за справою про адміністративне правопорушення № 68 від 01.02.2025 року.

Отже, в частині позовних вимог про визнання протиправною Постанови № 68 від 01.02.2025 року слід відмовити.

Далі, згідно зі ст. 246 ч. 5 п. 2 КАС України, у резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень. Відповідна сума судового збору була сплачена позивачем за подання позовної заяви.

Отже, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окремо суд звертає увагу на відсутності підстав для поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду, так як в силу приписів частини 6 статті 120 КАС України відповідний процесуальний строк було дотримано позивачем.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 265, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суддя,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання протиправною та скасування постанови № 68 від 01 лютого 2025 року задовольнити частково.

Скасувати Постанову № 68 від 01 лютого 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, складену відносно ОСОБА_1 .

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Самуха В.О.