Справа № 470/1090/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 470/1090/24

Головуючий в 1 інстанції: Луста С.А.

Дата і місце ухвалення 07.02.2025 р., с-ще Березнегувате

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

13.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №195514 від 26 листопада 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.121 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме відмови у скасуванні постанови серії ББА № 195514, якою позивачку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП щодо порушення п.2.1. «а» Правил дорожнього руху (ненадання посвідчення водія), представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про правомірність притягнення позивачки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.п.2.1. «а» та 2.1. «б» Правил дорожнього руху, яка передбачена ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються відеозаписами, оскільки з цих відеозаписів вбачається, що поліцейський ОСОБА_2 , згідно приписів ч.1 ст.126 КУпАП чітко та зрозуміло не запропонував ОСОБА_1 пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Також апелянт вказувала на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що виразилось у неналежному повідомленні ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що поліцейські, які зупинили транспортний засіб марки Renault LODGY, д.н. НОМЕР_1 , належний Колгоспу «Прометей», не представилися та не пред`явили свої службові посвідчення, не повідомили причини зупинки транспортного засобу та підстави фактичного затримання ОСОБА_1 , не надали докази наявності складу адміністративного правопорушення, не склали адміністративні матеріали, якщо вважали, що водієм вчинено адміністративне правопорушення, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, не відібрали пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, із зазначенням речових доказів, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, не вжили заходу забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, у випадках, прямо передбачених законами України, а лише безпідставно звинуватили громадянку України ОСОБА_1 у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, що було спростовано медичним обстеженням, проведеним саме за ініціативою ОСОБА_1 за рекомендацією адвоката, оскільки поліцейські не роз`яснили їй права та обов`язки, не запропонували пройти освідування в медичній установі, а лише завдали ОСОБА_1 та її малолітній дитині моральну шкоду та нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, побоїв, а саме численних ударів ліктем в грудну клітину та молочні залози, іншого фізичного насилля, вчиненого ОСОБА_2 , залишивши її у полі разом із малолітньою дитиною без надання домедичної допомоги.

Також апелянт вважає, що відповідачем не надано належних у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності, а саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07.02.2025 р. по справі № 470/1090/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 195514 від 26 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.126 КУпАП (за порушення п.п.2.1. «а» та 2.1. «б» Правил дорожнього руху) та постановити нове рішенням у відповідній частині, яким скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 195514 від 26 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, в тому числі відеозапис судового засідання суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2024 року поліцейським з РПП СПД №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Щербатюк К.Р. було винесено постанову серії ББА №195514, якою позивачку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 02 листопада 2024 року по вул. Букача, 119 с-ща Березнегувате позивачка ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Lodgy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила п.31.4.5 «г» Правил дорожнього руху, а саме здійснювала рух транспортного засобу з різним протектором шин, п.2.1. «а» Правил дорожнього руху - не надала посвідчення водія, та п.2.1. «б» Правил дорожнього руху - не надала реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки.

Не погоджуючись з вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржила її до суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем п.31.4.5 «г» Правил дорожнього руху ПДР України, що свідчить, на думку суду, про відсутність в діях позивача складу цього адміністративного правопорушення.

В свою чергу суд першої інстанції встановив, що за даними оскаржуваної постанови поліцейським з РПП відділення поліції №2 Баштанського РВП позивачку ОСОБА_1 було двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП (за порушення п.2.1 «а» Правил дорожнього руху - ненадання посвідчення водія, та порушення п.2.1 «б» Правил дорожнього руху - ненадання реєстраційного документу на транспортний засіб для перевірки), однак, як вказав суд першої інстанції, за вказані порушення Правил дорожнього руху Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність однією і тією ж частиною статті вказаного Кодексу, які повинні кваліфікуватися один раз.

З огляду на зазначене суду першої інстанції дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ББА №195514 від 26 листопада 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП (щодо одного разу), підлягає скасуванню.

Однак при цьому суд вважав правомірним притягнення позивачки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.п.2.1. «а» та 2.1. «б» Правил дорожнього руху, яка передбачена ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., з огляду на ненадання позивачкою на вимогу поліцейських посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху (далі ПДР України ).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, які справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.

Так, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, частини перша, друга і четверта статті 126 та ін.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою-третьою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення (ст. 276 КУпАП).

Звертаючись до суду першої інстанції, позивачка, окрім іншого, вказувала на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно неї, а саме, на неналежне сповіщення її про дату, час та місце розгляду справи та позбавлення її права бути присутньою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надавати свої пояснення та заперечення щодо виявленого порушення.

Слід зазначити, що позивач, оскаржуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, не позбавлений можливості посилатись на порушення уповноваженим органом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття постанови, якщо вважає, що такі порушення зумовлюють протиправність оскаржуваної постанови. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача в першу чергу, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

З обставин даної справи встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не здійснювався посадовими особами відповідача за місцем вчинення адміністративного правопорушення 02.11.2024 року.

Згідно пояснень представника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, які надавались ним також в судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджується дослідженим колегією суддів відеозаписом судового засідання суду першої інстанції, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відбувся одразу на місці вчинення адміністративного правопорушення через те, що позивачка, після зупинки керованого нею транспортного засобу, покинула місце зупинки без будь-яких пояснень.

Вказане підтверджується і наявними в матеріалах справи відеодоказами, наданими відповідачем та дослідженими судом апеляційної інстанції, згідно яких позивачка залишила місце зупинки транспортного засобу одразу після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а тому поліціянти розгляд справи про адміністративне правопорушення не здійснювали.

З пояснень представника відповідача слідує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався у приміщенні сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2, що знаходиться по вул. Незалежності, 89 в с-щі Березнегувате.

Як вказав представник Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, з метою повідомлення позивачки про дату, час та місце розгляду справи, їй направлялось Повідомлення про запрошення до підрозділу поліції від 02 листопада 2024 року, яке було направлене простим листом, та яким її було викликано до сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2, що знаходиться по вул. Незалежності, 89 в с-щі Березнегувате, на 09 год. 07 листопада 2024 року, однак за викликом ОСОБА_1 не з`явилася.

Також відповідач вказав, що вдруге позивачка викликалася для розгляду справи про адміністративне правопорушення на 26 листопада 2024 року рекомендованим листом з повідомленням, яке отримала особисто 19 листопада 2024 року, про що свідчить її підпис у повідомленні, однак до сектору поліцейської діяльності також не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

У підтвердження вказаних обставин відповідач надав копію Повідомлення про запрошення до підрозділу поліції від 02.11.2024 року (т. 2 а.с. 37) з відміткою вих. документа від 04.11.2024 року № 3096/66/1-2024.

Однак будь-яких доказів направлення вказаного повідомлення ОСОБА_1 відповідач до суду не надав, як і не надав доказів вручення позивачці вказаного повідомлення.

Також відповідач надав копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 123.

Дослідивши вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів встановила, що воно не містить будь-яких відомостей щодо змісту поштового відправлення, яке направлялось. При цьому будь-яких доказів у підтвердження того, що Повідомлення про запрошення позивачки до підрозділу поліції на 26.11.2024 року направлялось саме згідно вказаного рекомендованого повідомлення суду також не надано.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за номером 123 від 15.11.2024 р. поштове відправлення направлялось на ім`я ОСОБА_1 на поштову адресу: Лепетиха, Баштанський район, Миколаївська область, 56234, тоді як адресою місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , про що безпосередньо зазначено і в оскаржуваній постанові.

Причини направлення ОСОБА_1 повідомлення за адресою: Лепетиха, Баштанський район, Миколаївська область, 56234 представник відповідача не пояснила, як і не надала доказів того, що вказана адреса є місцем реєстрації чи проживання позивачки.

Вказані обставини не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак вказане не було враховано судом першої інстанції при вирішенні справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 року у справі №676/752/17, від 21.03.2019 року у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 року у справі №205/7145/16-а, від 25.05.2022 року у справі №465/5145/16-а зробив наступні висновки: «…закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення…».

Таким чином, навіть самого по собі факту направлення повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, без доказів отримання нею такого повідомлення, недостатньо аби вважати таку особу належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. А з урахуванням направлення повідомлення не на адресу реєстрації фізичної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що позивачка заперечує факт отримання такого повідомлення, надані відповідачем докази не можуть вважатись належним сповіщенням позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Уповноважена на розгляд справи особа має надати докази, які підтверджують належне повідомлення фізичної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце і час розгляду справи, її достеменну обізнаність про дату, час та місце розгляду справи.

В даному випадку відповідачем таких доказів до суду не надано.

Оскаржувана постанова серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року прийнята без участі позивачки.

Таким чином розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за відсутності позивачки, а також за відсутності доказів належного сповіщення її про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду справи, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі №591/2794/17, від 06.02.2020 року №05/7145/16-а та від 21.05.2020 року у справі №286/4145/15-а дійшов висновку, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Водночас, процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В свою чергу з огляду на положення ч. 3 ст. 286 КАС України, а також ст. 293 КУпАП, колегія суддів вважає, що скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) можливе лише тоді, коли строки накладення адміністративного стягнення ще не сплили.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Як встановлено судом в ході розгляду справи, подія, за наслідком якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності відбулась ще 02 листопада 2024 року, а тому станом на момент розгляду даної справи строки можливого притягнення її до відповідальності сплили.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України визначені лише повноваження суду, в тому числі і закрити провадження у справі про адмінправопорушення, тоді як підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення визначені саме ст. 247 КУпАП.

Так, за положеннями частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Тобто вказаною статтею чітко визначені підстави, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, в тому числі судом адміністративної юрисдикції.

Зважаючи на все вище зазначене, а саме, на встановлення факту протиправності постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року, однак закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, колегія суддів не надає оцінки наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, за які її притягнуто до адміністративної відповідальності, а доходить висновку про необхідність скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року та закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, доводам сторін по справі, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду першої інстанції був сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн. При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 726,72 грн.

З огляду на фактичне задоволення судом апеляційної інстанції позову ОСОБА_1 та визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь позивача підлягають понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, 54005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова