Справа № 240/25874/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/25874/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо оформленої листом від 07.11.2024 за вих. № 14848 відмови у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи, відповідно поданого рапорту від 24.10.2024 року вх. № 58811;

- зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт від 24.10.2024 вх. № 58811 та прийняти рішення про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав, що він є військовослужбовцем і проходить військову службу за призовом у Військовій частині НОМЕР_1 за посадою старшого бойового медика стрілецької спеціальної роти (ШКВАЛ) у військовому званні сержант.

Зазначив, що у нього є право на звільнення з військової служби, у зв`язку з чим 24.10.2024 року він подав рапорт до відповідача на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та абз.12 п.3 ч.12 статті 26 цього Закону у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи, та відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Як стверджує позивач, до рапорту ним було додано копії паспорта ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження; пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; довідки до акта огляду МСЕК, однак листом від 07.11.2024 року за вих. № 14848 командир військової частини НОМЕР_1 відмовив йому у звільненні з військової служби, з посиланням на те, що до рапорту не додано достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я.

Позивач вважає таку відмову протиправною, стверджуючи, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено такого документу, в тому числі витягу, який містив би інформацію щодо відсутності у особи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, що підтверджується, зокрема, відповіддю ВДРАЦС у Житомирській області від 11.11.2024 № 1343/26/8.3-46, де зазначено, що органи ДРАЦС інформацію громадянам щодо наявності чи відсутності у членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення не надають, а надають лише повторні свідоцтва та витяги з Реєстру. Отже, на думку позивача, офіційно затвердженого документу та органу, який би його видавав, про підтвердження наявності або відсутності членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення не існує, відтак відповідач не вправі був відмовляти у задоволенні рапорту з причини ненадання позивачем до рапорту таких документів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи провести за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти вимог позивача, зазначивши, що жодні норми законодавства не уповноважують військову частину НОМЕР_1 вживати заходів за власною ініціативою для витребування інформації чи документів, які необхідні позивачу для підтвердження наявності підстав для його звільнення з військової служби. Крім того, як вказує відповідач, він не уповноважений усувати недоліки в законодавстві щодо визначення засобів, якими можуть бути підтверджені підстави для звільнення з військової служби.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що відзив відповідача надіслано з порушенням встановленого судовою ухвалою від 02.01.2025 року строку, оскільки наявною у справі довідкою про доставлення електронного листа підтверджується, що судову ухвалу від 02.01.2025 року було доставлено відповідачу 03.01.2025 року о 18:16, у п`ятницю, й з врахуванням встановлених статтею 120 КАС України правил обчислення процесуальних строків, суд вважає, що строк подання відзиву відповідачем не порушено.

Перевіривши матеріали справи, надавши оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, у відповідності до норм матеріального права, які їх регулюють, з урахуванням фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з такого.

Як вбачається з наявної у справі довідки Військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2024 року №2718 та не спростовано відповідачем у відзиві на позов, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.11.2022 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 як мобілізований.

24 жовтня 2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка передбачає таку підставу для звільнення як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Документи особової справи просив направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 за зареєстрованим місцем проживання.

Рапорт обґрунтовував необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи, яка за висновком МСЕК потребує постійного догляду.

До рапорту, в підтвердження підстав звільнення, додав копії документів, що підтверджують наявність родинних зв`язків, а саме:

- свідоцтва про своє народження,

- довідки до акта огляду МСЕК,

- пенсійного посвідчення матері,

- нотаріально посвідчені копії свого та матері паспортів.

У рапорті бажання продовжувати військову службу чи проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю позивач не висловив.

За результатами розгляду рапорту відповідачем прийнято рішення від 07 листопада 2024 року, оформлене листом за № 14848, яким у звільненні позивача з військової служби відмовлено.

Підставами для прийняття вказаного рішення зазначено, що позивачем не надано достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таку відмову позивач вважає протиправною, що й стало приводом для його звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, у редакції, яка діяла на час подання позивачем рапорту та надання відповідачем відмови у задоволенні цього рапорту).

Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII передбачено, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З конструкції цієї норми вбачається, що законодавством передбачено три умови, за наявності яких позивача може бути звільнено з військової служби:

- один із батьків військовослужбовця чи батьків дружини (чоловіка) є особою з інвалідністю І чи ІІ групи;

- така особа з інвалідністю потребує постійного догляду;

- відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Насамперед суд вважає за необхідне зауважити, що викладені позивачем обставини у позовній заяві та рапорті вказують на те, що він звернувся до відповідача з проханням звільнити його з військової служби на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а не абзацу дванадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Проте, неправильне зазначення номеру абзацу відповідної норми не вплинуло на розгляд порушеного позивачем у рапорті питання про звільнення зі служби, оскільки відповідач виходив зі змісту самої підстави звільнення.

Приналежність матері позивача до осіб з інвалідністю першої групи та потреба у постійному догляді підтверджуються матеріалами справи, а саме довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 651709 від 16.05.2013 року, якою ОСОБА_2 безстроково встановлено І групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, та зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Викладене не заперечується і відповідачем.

В свою чергу, спірним в межах розгляду даної справи є питання відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення матері позивача або наявності чи відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Слід врахувати, що Закон № 2232-ХІІ не містить визначення осіб першого та другого ступені споріднення.

Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Пунктом 5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII), затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170 та затвердженої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454, визначено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.

Підпункт 26 пункту 5 визначає, що у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, до рапорту подаються, зокрема:

- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);

- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

З огляду на викладене, суд відзначає те, що з доданих до рапорту документів дійсно неможливо встановити факт наявності або відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення з ОСОБА_2

Свідоцтво серії НОМЕР_2 про народження позивача у справі, ОСОБА_1 , видане Центрально-міським відділом ДРАЦС у м.Кривому Розі 25.09.2024 року, констатує той факт, що позивач є сином ОСОБА_2 , але не свідчить про реальну відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

Лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирській області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №1343/26/8.3-46 від 11.11.2024 року, на який посилається позивач як на підтвердження неможливості надати інформацію про наявність або відсутність у ОСОБА_2 членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, був складений у відповідь на запит адвоката після надання відповідачем оскарженої позивачем відповіді на рапорт.

Відтак, за відсутності й будь-яких інших документів, зокрема, акта обстеження із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки тощо, відповідач був позбавлений об`єктивної можливості задовольнити рапорт про звільнення.

З огляду на встановлені обставини справи та викладені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби.

У даних спірних відносинах Військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, суд зазначає, що позивач за наявності у нього інших документів, окрім тих, які були додані до рапорту про звільнення з військової служби, не позбавлений права звернутись до військової частини з рапортом про звільнення з військової служби, додавши необхідні документи для підтвердження підстав для такого звільнення.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частин першої - третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів, суд вважає, що позивач не довів наявності підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість, відповідачем доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно, тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби та зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт від 24.10.2024 вх. № 58811 і прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко