Справа № 607/26793/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/26793/24 пров. № А/857/3910/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2024 року про повернення позовної заяви (суддя Герчаківська О.Я., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повної ухвали не зазначено),

в адміністративній справі №607/26793/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції,

про скасування постанови і закриття провадження у справі,

встановив:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просила скасувати постанову серії ЕНА №3543485 від 25.11.2024 за ч.1 ст.122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а провадження у справі закрити. Стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

У позовній заяві ОСОБА_1 також просила суд поновити строк на оскарження постанови серії ЕНА №3543485 від 25.11.2024., покликаючись на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору задля уникнення подання позовної заяви до суду та спричинення додаткової завантаженості судових органів, котрі в умовах воєнного стану і так мають на розгляді велику кількість справ.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.12.2024 вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку із тим, що суд обставину щодо строку звернення до суду із цією позовною заявою - звернення зі скаргою на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності щодо її винесення до УПП в Тернопільській області ДПП, визнав не поважною та надав позивачу строк для усунення недоліку, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута.

23.12.2024 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій просила поновити строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та відкрити провадження у справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.12.2024 на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3543485 від 25 листопада 2024 року повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 24.12.2024 не погодилася позивач та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 30.01.2018, викладеній у постанові по справі № 210/3915/17, чітко зафіксовано те, що подання скарги до вищого органу та очікування відповіді можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на оскарження. Також зауважує скаржниця, що серед поважних причин пропуску строку є і той факт, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України виникає ряд обставин котрі унеможливлюють своєчасне реагування на події. Серед таких обставин є надзвичайна подія, яка мала місце 02.12.2024 на території м. Тернополя, а саме масштабний обстріл територіальної громади пов`язаний з влученням в об`єкти житлової та критичної інфраструктур, з подальшим виникненням перебоїв в електропостачанні м. Тернополя та перебоями в роботі електронних сервісів. Оскільки вказана подія (02.12.2024) виникла в період 10-ти денного терміну наданого на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення (26.11.2024 - 05.12.2024) та мала негативний вплив, то вважає вказаний факт поважною причиною для пропуску строку.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 24.12.2024 та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Судом встановлено, що предметом спору у розглядуваній адміністративній справі являється правомірність постанови у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3543485 від 25.11.2024 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Повертаючи позовну заяву на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 24 грудня 2024 року вимоги ухвали судді від 18 грудня 2024 року не виконані та недоліки позовної заяви позивачем не усунуті.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, є передчасними і помилкові, які не відповідають нормам процесуального права.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 частин 1, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Також статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини другої цієї статті, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З наведених положень видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернулася в суд із цим адміністративним позовом 13.12.2024 та оспорює, зокрема, постанову серії ЕНА №3543485 від 25.11.2024 року відносно неї про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Отже, спір у вказаній справі існує між позивачем та відповідачем і полягає у правомірності/протиправності постанови органу поліції у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у вказаній категорії справ порядок звернення до суду врегульований статтею 286 КАС України, якою передбачено право на звернення до суду з позовною заявою щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

У позовні заяві позивач зазначила, що в порядку статті 288 КУпАП та у визначений нею строк звернулася, а саме 27.11.2024 до керівництва УПП в Тернопільській області ДПП із скаргою на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, здійснене підлеглим поліцейським. В подальшому 11.12.2024 ОСОБА_1 отримала відповідь за підписом керівника підрозділу поліції із відмовою в задоволенні вимог та залишення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без змін. Саме з цього дня позивачу достовірно стало відомо про порушення її прав. Вказана відповідь отримана після 10-ти денного строку з дати винесення, передбаченого на оскарження постанови . В зв`язку із цим подана до суду позовна заява може вважатися такою, що надається із незначним пропуском строку. Тому позивач вважала, що строк пропущений з поважних причин, оскільки нею вживалися заходи досудового врегулювання спору задля уникнення подання позовної заяви до суду та спричинення додаткової завантаженості судових органів, котрі в умовах воєнного стану і так мають на розгляді велику кількість справ.

У заяві на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 додатково зазначила, що відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові по справі №210/3915/17 від 30.01.2018, подання скарги до вищого органу та очікування відповіді можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на оскарження. Також зауважила, що серед поважних причин пропуску строку є і той факт, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України виникає ряд обставин котрі унеможливлюють своєчасне реагування на події. Серед таких обставин є надзвичайна подія, яка мала місце 02.12.2024 на території м. Тернополя, а саме масштабний обстріл територіальної громади пов`язаний з влученням в об`єкти житлової та критичної інфраструктур, з подальшим виникненням перебоїв в електропостачанні м. Тернополя та перебоями в роботі електронних сервісів. Оскільки вказана подія (02.12.2024) виникла в період 10-ти денного терміну наданого на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення (26.11.2024 - 05.12.2024) та мала негативний вплив, то вважає вказаний факт поважною причиною для пропуску строку.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 до відповідача зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав та не може вважатися поважною причиною пропуску строку.

В оскаржуваній ухвалі суд залишив поза увагою доводи позивача про утруднення в поданні позовної заяви через обстріли, котрі відбувалися в м. Тернополі 02.12.2024.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 (справа № 210/3915/17) йдеться про те, що подання скарги до вищого органу та очікування відповіді можуть вважатися поважними причинами пропуску строку.

Колегія суддів зазначає, що, дійсно, наведені обставини мають розглядатись судом при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Встановлено, що ОСОБА_1 до подання позовної заяви про оскарження постанови серії ЕНА №3543485 від 25.11.2024 вживала заходи досудового врегулювання спору задля уникнення подання позовної заяви до суду та спричинення додаткової завантаженості судових органів. Після отримання негативної відповіді в короткий строк, в межах двох днів, звернулася до суду з цим позовом до суду.

Також позивач просила врахувати як причину пропуску строку звернення до суду те, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відбулася надзвичайна подія, яка мала місце 02.12.2024 на території м. Тернополя, а саме масштабний обстріл територіальної громади пов`язаний з влученням в об`єкти житлової та критичної інфраструктур, з подальшим виникненням перебоїв в електропостачанні м. Тернополя та перебоями в роботі електронних сервісів. Вказана подія виникла в період 10-ти денного терміну, наданого позивачу на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення і могла нести негативний вплив на вчасне подання позовної заяви.

З урахуванням такого колегія суддів апеляційного суду вважає передчасними і помилковими висновки суду першої інстанції щодо неповажності наведених позивачем причин пропуску строку на звернення до суду з позовною заявою у цій справі, зокрема, не враховано, що у позивача були очікування на результати розгляду скарги від 27.11.2024 на дії працівників поліції щодо винесення спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Тобто, повертаючи позовну заяву у вказаній справі з підстав пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції не врахував незначний проміжок часу пропущеного строку та не навів з цього приводу відповідних обґрунтувань, що призвело до передчасних і необґрунтованих висновків про необхідність повернення позовної заяви.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву в ухвалі від 24.12.2024 помилково керувався пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України, оскільки у розглядуваній ситуації підлягав застосуванню пункт 9 частини 4 статті 169 КАС України.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі №320/14843/23 від 24.01.2024, надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи сформовано необґрунтовані висновки, які не відповідають обставинам справи, оскаржена ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (питання), а тому ухвалу суду першої інстанції від 24.12.2024, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зі стадії відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 272, 286, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2024 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №607/26793/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови і закриття провадження у справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 18.03.2025 року