Справа № 460/13927/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/13927/24 пров. № А/857/6612/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Шинкар Т.І. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Курило Р.М.;

від відповідача - Раєвська В.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Курила Романа Миколайовича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування акту розслідування нещасного випадку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Недашківська К.М., час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 12 год. 29 хв. 23.01.2025р., м.Рівне; дата складання повного додаткового рішення суду І інстанції: 31.01.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник адвокат Курило Р.М., діючий на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати Акт № б/н розслідування нещасного випадку, затверджений 30.10.2024р. за формою Н-1/НПВ начальником Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Рівненській обл. полковником поліції В.Шанським, складений за результатами розслідування нещасного випадку, який стався о 10 год. 30 хв. 22.08.2024р. з інспектором взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУ НП в Рівненській обл. старшим лейтенантом поліції Чоланюком В.Ю.;

відновити порушені права ОСОБА_1 , які існували до моменту складення оскаржуваного Акту, шляхом зобов`язання ГУ НП в Рівненській обл. повторно здійснити розслідування нещасного випадку, який стався о 10 год. 30 хв. 22.08.2024р. з інспектором взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУ НП в Рівненській обл. старшим лейтенантом поліції Чоланюком В.Ю., та скласти відповідний Акт, з урахуванням висновків суду, в якому зазначити, що нещасний випадок, який трапився о 10 год. 30хв. 22.08.2024р. з інспектором взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУ НП в Рівненській обл. старшим лейтенантом поліції Чоланюком В.Ю., є таким, що стався в період проходження ОСОБА_1 служби та при виконанні ним своїх службових обов`язків;

стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати (Т.1, а.с.1-11).

Згідно ухвали суду від 18.11.2024р. розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с.50).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.01.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано Акт № б/н розслідування нещасного випадку, затверджений 30.10.2024р. за формою Н-1/НПВ, складений за результатами розслідування нещасного випадку, який стався о 10 год. 30 хв. 22.08.2024р. з інспектором взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУ НП в Рівненській обл. старшим лейтенантом поліції Чоланюком В.Ю.; зобов`язано ГУ НП в Рівненській обл. повторно провести розслідування нещасного випадку, який стався о 10 год. 30 хв. 22.08.2024р. з інспектором взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУ НП в Рівненській обл. старшим лейтенантом поліції Чоланюком В.Ю., та скласти відповідний Акт, з урахуванням висновків суду, в якому зазначити, що нещасний випадок, який трапився о 10 год. 30 хв. 22.08.2024р. з інспектором взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУ НП в Рівненській обл. старшим лейтенантом поліції Чоланюком В.Ю. є таким, що стався в період проходження служби та при виконанні ним службових обов`язків; стягнуто на користь позивача суму судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ НП в Рівненській обл. (Т.1, а.с.172-176).

13.01.2025р. представник позивача скерував до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову (правничу) допомогу адвоката, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача ГУ НП в Рівненській обл. витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 50000 грн. (Т.1, а.с.177-179).

В свою чергу, 18.01.2025р. за допомогою засобів поштового зв`язку відповідач ГУ НП в Рівненській обл. направив до суду письмові заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу, в якій просив відмовити у відшкодуванні суми витрат на правничу допомогу (Т.1, а.с.186-189).

Додатковим рішенням суду від 23.01.2025р. заяву представника позивача задоволено частково; стягнуто на користь позивача суму витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ НП в Рівненській обл.; в задоволенні решти вимог заяви відмовлено (Т.1, а.с.198-201).

Не погодившись із винесеним додатковим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ НП в Рівненській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити (Т.1, а.с.217-220).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що задоволені витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 5000 грн. є неспівмірними витратами з огляду на складність справи та обсяг виконаних робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом ГУ НП в Рівненській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в загальному розмірі 5000 грн.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що долученими до матеріалів справи доказами доведено факт надання позивачу правничої (правової) допомоги в межах розгляду цієї справи.

У свою чергу, заявлені витрати на правничу допомогу є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим обсягом послуг, значенням справи для сторони, а тому підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що додаткове рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, з огляду на наступне.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 50000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено наступні письмові докази (в копіях/оригіналах):

договір про надання правничої допомоги адвокатом № 25/10/24 від 25.10.2024р., відповідно до якого розрахунки здійснюються на підставі додаткової угоди (а.с.180);

додаток № 1 від 25.10.2024р., відповідно до якого сторони погодили розміри гонорару: 2000 грн. за кожен адвокатський запит; 30000 грн. правовий аналіз документів, формування та подання адміністративного позову; 3000 грн. за кожне судове засідання; 2000 грн. підготовка різного роду заяв та клопотань з процесуальних питань (за кожну заяву чи клопотання) (Т.1, а.с.181);

Акт приймання-передачі від 09.01.2025р. наданої правової допомоги: правовий аналіз документів, формування та подання адміністративного позову - 30000 грн; участь адвоката у засіданнях - 6000 грн.; підготовка відповіді на відзив - 2000 грн.; підготовка заяви про необхідність подання до суду доказів щодо витрат на правничу допомогу адвоката - 2000 грн.; підготовка заяви про ухвалення додаткового судового рішення - 2000 грн.; підготовка адвокатських запитів - 8000 грн.; разом: 50000 грн. (Т.1, а.с.182);

Розрахунок вартості правничої допомоги від 09.01.2025р., до якого входять: правовий аналіз документів, формування та подання адміністративного позову - 30000 грн; участь адвоката у засіданнях - 6000 грн.; підготовка відповіді на відзив - 2000 грн.; підготовка заяви про необхідність подання до суду доказів щодо витрат на правничу допомогу адвоката - 2000 грн.; підготовка заяви про ухвалення додаткового судового рішення - 2000 грн.; підготовка адвокатських запитів - 8000 грн.; разом: 50000 грн. (Т.1, а.с.183).

ордер серії ВК № 1149405 від 08.11.2024р. на ведення справи адвокатом Курилом Р.М. в Рівненському окружному адміністративному суді в інтересах ОСОБА_1 (Т.1, а.с.47).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом Курилом Р.М. в суді першої інстанції, а відтак підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розглядуваній адміністративній справі № 460/13927/24.

Частинами 1 і 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п.131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц; п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі № 910/12876/19).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (п.п.133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п.147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Окрім цього, згідно зі ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді складання та подання адміністративного позову; участь адвоката у засіданнях; підготовка відповіді на відзив по справі № 460/13927/24.

Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 5000 грн.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто, не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в загальному розмірі 5000 грн.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона уже сплатила, чи їх вона ще має сплатити.

Так, Верховний Суд у постанові від 01.11.2022р. по справі № 757/24445/21-ц дійшов висновку, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків додаткового рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування додаткового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2025р. в адміністративній справі № 460/13927/24 залишити без задоволення, а вказане додаткове рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Т. І. Шинкар
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 19.03.2025р.