Справа № 160/6435/24
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2024 рокуСправа №160/6435/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Сітало Євгенія Вікторівна Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Сітало Євгенія Вікторівна, до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради з позовною заявою, в якій просить:
- Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій від 04.05,2023 року № 67465566, яке було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Сітало Євгенія Вікторівна.
- Зобов`язати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська область, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про проведення реєстраційних дій від 02.05.2023 за реєстраційним номером 55156583 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 23 травня 2005 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05 жовтня 2009 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 17 травня 2005 року - визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19 січня 2010 року.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.08.2014 року було скасовано в частині задоволення позовних вимог та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, укладених на товарній біржі та нотаріальних договорів купівлі-продажу нерухомості, в іншій частині рішення суду - залишено без змін.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 208/2405/15-ц від 18.01.2021 року скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 та поновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 були подані документи для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 :

- рішення суду Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.01.2021 справа № 208/2405/15-ц;

- договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. від 23.03,2005, ВСА № 867327;

- технічний паспорт від 31.05.2006 виданий ОКП Дніпродзержинське БТІ.

04.05.2023 року ОСОБА_1 отримав оскаржуване рішення № 67465566, яким Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_5 , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл., розглянувши заяву від 02.05.2023 за реєстраційним номером 55156583 - відмовили у проведенні реєстраційних дій.

Підставою відмови в Рішенні від 04.05.2023 року Відповідач зазначив, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. В поданих заявником документах існують суперечності з зареєстрованими правами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, державним реєстратором неможливо встановити на який саме об`єкт нерухомого майна квартира або нежитлове приміщення необхідно проводити державну реєстрацію речових прав. Суперечності полягають в наступному: при здійсненні пошуків за вищевказаною адресою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на нежитлове приміщення; в договорі купівлі-продажу від 23.03.2005 об`єктом нерухомого манна та предметом цього договору є квартира; в рішенні суду від 18,01.2021 мова йде про нежитлове приміщення; технічний паспорт виданий на квартиру.

Вважає Рішення № 67465566 від 04.05.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню як таке що порушує права позивача.

Ухвалою від 22.05.2020р. справу призначено до розгляду правилами загального позовного провадження, та надано термін для надання відзиву на позовну заяву.

Відповідачами до суду надано відзиви.

Представником Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради у відзиві зазначено, що провести державну реєстрацію прав на вищевказаний об`єкт нерухомого майна на підставі Договору купівлі-продажу від 18.03.2005 та Рішення суду від 18.01.2021 неможливо, бо зазначені документи містять суперечливі відомості стосовно об`єкта нерухомого майна (назви), а також містяться суперечності з відомостями у Державному реєстрі речових прав. Тож оскільки позивач подав до державного реєстратора документи з яких в повній мірі не було можливо встановити який же саме об`єкт нерухомості має намір зареєструвати останній, державним реєстратором було цілком правомірно відмовлено в такій реєстрації, а тому в діях останнього відсутні будь які протиправні дії та як наслідок відсутні підстави для задоволення позову.

Також, Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_5 в своєму відзиві зазначила, що для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 були подані наступні документи:

- рішення суду Заводського районного суду м. Днігіродзержинська Дніпропетровської області від 18.01.2021 року справа №208/2405/15-ц (далі - Рішення від 18.01.2021), про Витребування у ОСОБА_4 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . та за адресою: АДРЕСА_4 :

- договір купівлі-продажу посвідчений Красношлик Л.Л.. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу від 18.03.2005 року, серія та номер бланка НОМЕР_1 . Об`єктом нерухомого майна та предметом цього договору є КВАРТИРА;

- технічний паспорт від 17.03.2005 року виготовлений Дніпродзержинським БТІ на КВАРТИРУ.

В поданих документах наявні розбіжності стосовно відомостей в назві типу об`єкта нерухомого майна: В Рішенні суду від 18.01.2021 йдеться мова про НЕЖИТЛОВЕ ПРИМІЩЕННЯ. В договорі купівлі-продажу від 18.03.2005 об`єктом нерухомого майна та предметом цього договору є КВАРТИРА.

Тому, провести державну реєстрацію прав на вищевказаний об`єкт нерухомого майна на підставі Договору купівлі-продажу від 18.03.2005 та Рішення суду від 18.01.2021 неможливо, бо зазначені документи містять суперечливі відомості стосовно об`єкта нерухомого манна (назви), а також містяться суперечності з відомостями у Державному реєстрі речових прав. В задоволенні позовної заяви просила відмовити.

Представник позивача просив розглянути без його участі.

Представники відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 ст.243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У 2015 році ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майна Кам`янської міської ради, про витребування нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

18 січня 2021 року Рішенням 208/2405/15-ц Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено, витребувано у ОСОБА_4 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 , скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 , поновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , приміщення АДРЕСА_6 , та за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 .

29.09.2021 року на зазначене вище рішення подано апеляційну скаргу та Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 травня 2022 року Апеляційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майна Кам`янської міської ради, про витребування нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно визнано неподаною та повернуто апелянту.

Рішення №208/2405/15-ц Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.01.2021 року набрало законної сили 05 травня 2022 року.

Крім того, Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 23 травня 2005 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05 жовтня 2009 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 17 травня 2005 року - визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19 січня 2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.08.2014 року було скасовано в частині задоволення позовних вимог та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, укладених на товарній біржі та нотаріальних договорів купівлі-продажу нерухомості, в іншій частині рішення суду - залишено без змін.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 отримав виконавчі листи у справі №208/2405/15-ц в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська зі строком пред`явлення до 05 травня 2025 року.

02.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідачів з заявами, (реєстраційний номер 55156583 та 55157650), для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_1 подані документи для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 :

-рішення суду Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.01.2021 справа № 208/2405/15-ц;

-договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. від 23.03,2005, ВСА № 867327;

-технічний паспорт від 31.05.2006 виданий ОКП Дніпродзержинське БТІ.

04.05.2023 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл., ОСОБА_5 прийнято Рішення №67466413 та №67465566, якими відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, з зазначені документи містять суперечливі відомості стосовно об`єкта нерухомого манна (назви), а також містяться суперечності з відомостями у Державному реєстрі речових прав.

Тобто, як встановлено судом, позивачем подано 2 заяви (реєстраційний номер 55156583 та 55157650), для реєстрації прав на 2 квартири - приміщення №13 та АДРЕСА_1 .

Та, відповідно, Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл., ОСОБА_5 прийнято два Рішення №67466413 та №67465566, якими відмовлено в проведенні реєстраційних дій.

В судовому засіданні представник позивача зазначив про не погодження з рішеннями Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл. ОСОБА_5 щодо відмови в реєстрації обох приміщень, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1952-IV у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1); реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру (пункт 9).

За змістом статті 10 зазначеного Закону під час прийняття рішення щодо реєстраційних дій державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, у тому числі й відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах.

Також державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до приписів статті 24 Закону №1952-IV за наявності визначених частиною першою цієї статті підстав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Вирішуючи питання юрисдикційної підсудності цього спору, суд зазначає про таке.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг

Згідно із пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.».

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Отже, предмет спірних правовідносин не пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю Державного реєстратора, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Відповідно, предметом перевірки в цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову у державній реєстрації прав та внесення відповідних записів до Державного реєстру прав та відповідність його критеріям, установленим частиною другою статті 2 КАС України. Тому цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий підхід щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 31 жовтня 2024 року у справі №280/5064/20, від 29 січня 2025 року у справі №600/252/24-а.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV ( далі - Закон №1952-IV) (в редакції, діючої на час виникнення правовідносин).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.3 ст.3 Закону № 1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

В силу ч.4 ст.3 Закону № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

За правилом абз.4 ч.5 ст.3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону № 1952-IV визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Так, частиною 3 статті 10 Закону № 1952-IV врегульовано, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Пунктом 1 статті 20 Закону № 1952-IV визначено, що заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).

Відповідно до пункту 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Як вже встановлено, у спірних правовідносинах державний реєстратор відмовив позивачу у проведенні державної реєстрації прав з посиланням на п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, судом встановлено, що Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року у справі № 208/78/13-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 23 травня 2005 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05 жовтня 2009 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 17 травня 2005 року - визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19 січня 2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.08.2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, укладених на товарній біржі та нотаріальних договорів купівлі-продажу нерухомості, в іншій частині рішення суду - залишено без змін.

Згідно рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23.08.2012 року № 334 «Про виключення з житлового фонду міста житлових приміщень за адресами: квартира № із та квартира АДРЕСА_1 виключені з житлового фонду.

На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2013 року та від 23 січня 2013 року третя особа ОСОБА_3 був власником нежитлового приміщення розташованого за адресою: приміщення № 13 та приміщення № 14 у будинку АДРЕСА_5 .

Згідно висновку № 643/12-15 судово-будівельно-технічної експертизи від 18 січня 2016 року станом на 11 січня 2016 рік такий нерухомий об`єкт, як квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_1 не існують, крім того ці приміщення є нежитловими.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на приміщення №13 та АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 09 серпня 2017 року посвідчені приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Сухопаровою В.Г.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 208/2405/15-ц від 18.01.2021 року скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 та поновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 .

02.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл. з заявами для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Разом з заявами позивачем подані документи для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 :

-рішення суду Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.01.2021 справа № 208/2405/15-ц;

-договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. від 23.03,2005, ВСА № 867327;

-технічний паспорт від 31.05.2006 виданий ОКП Дніпродзержинське БТІ.

Відмовляючи в проведенні реєстраційних дій, реєстратор виходив із наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме в поданих документах наявні розбіжності стосовно відомостей в назві типу об`єкта нерухомого майна: в Рішенні суду від 18.01.2021 йдеться мова про НЕЖИТЛОВЕ ПРИМІЩЕННЯ. В договорі купівлі-продажу від 18.03.2005 об`єктом нерухомого майна та предметом цього договору є КВАРТИРА, тобто спірні квартири були виключені з житлового фонду та включені в нежитловий.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі споруди тощо) відповідно до частин 2, 3 статті 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, реєстратор не звернув уваги на те, що спірні квартири (приміщення) були зареєстровані за позивачем, при цьому в подальшому протиправно вибули з його володіння, що встановлено рішеннями судів.

Крім того, реєстратор залишив поза увагою те, що спірні квартири виключені з житлового фонду, тобто не відбулось створення нових окремих об`єктів в розумінні статей 331, 332 ЦК України. Фактично, Рішенням №334 від 23.08.2012 року Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради здійснено зміну цільового призначення спірних об`єктів за заявою третіх осіб, які протиправно відчужили у позивача приміщення (квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_6 ), що на тепер утруднює для позивача захист його права власності в судовому порядку і повернення йому спірного майна, яке вибуло з його володіння поза його волею навіть за наслідками судових рішень.

Ураховуючи викладене, реєстратор дійшов помилкового висновку щодо відсутності на даний час можливості ідентифікувати індивідуально-визначене спірне майно, яке знаходилось за адресою АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_5 , приміщення № 13. відповідними загальними площами 82,0 кв.м, 62,7 кв.м та житловими 49,0 кв.м, 43,8 кв.м.

Крім того, відповідно до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Як встановлено судом, Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 208/2405/15-ц від 18.01.2021 року скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 та поновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 .

Отже, за вказаним рішенням має бути поновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 за ОСОБА_1 .

Щодо пояснень відповідача щодо неможливості зареєструвати на тепер за ОСОБА_1 вказані приміщення №13 та №14, оскільки квартири вибули з житлового фонду, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочинну, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У відповідності до положень ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із ч. 5 ст. 3 Закону вбачається, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 26 вищевказаного Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України №1952-IV, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

На підставі частини першої статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться, зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, закріплено, що рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, відноситься до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.п. 10 п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі абз.1 п.12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Одним із таких джерел є Висновок Венеціанської комісії «За демократію через право» (Мірило правовладдя), ухвалений Венеціанською Комісією на 106-му пленарному засіданні 11-12 березня 2016 р. та схвалений Комітетом Міністрів на 1263- му засіданні 6-7 вересня 2016 року і Конгресом місцевих і регіональних влад Ради Європи на 31 й сесії 19-21 жовтня 2016 року.

Позиція Венеційської Комісії полягала в тому, що ідея правовладдя передбачає систему чітких та передбачних приписів права, відповідно до яких кожному належить право на ставлення до нього з боку всіх суб`єктів ухвалення рішень на основі гідності, рівності й розумності та відповідно до приписів права, а також право на можливість звернутися з оскарженням рішень до незалежних і безсторонніх судів у рамках справедливих судових процедур. Комісія застерегла від ризиків суто формалістичного сприйняття ідеї правовладдя, що зводиться всього-на-всього до вимоги, щоб на будь-яку дію посадовця публічної влади існував дозвіл у приписах права. «Здійснення влади шляхом корисливого застосування приписів права» (п. 15).

Правовладдя має застосовуватись на всіх рівнях публічної влади (п. 17).

Правовладдя пов`язане не лише з людськими правами, а й із демократією, тобто з третьою засадничою цінністю Ради Європи. Демократія стосується залученості людей до процесу ухвалення рішень у суспільстві; за людськими правами стоїть прагнення захистити людей від свавільних і надмірних втручань у їхні свободи та убезпечувати людську гідність; правовладдя сфокусовано на обмежуванні публічної влади та незалежному контролі її здійснення. Правовладдя просуває демократію, запроваджуючи підзвітність тих, кого наділено публічною владою, та охороняючи людські права, завдяки чому меншість має захист від свавільних дій правлячої більшості (п. 33).

В такий спосіб правовладдя створює еталонний тест щодо якості приписів права стосовно захисту людських прав: нормативні приписи в цій ділянці та й поза нею мають бути, inter alia, зрозумілими й передбачними та недискримінаційними, а їх мають застосовувати незалежні суди, керуючись рівносильними процесовими ґарантіями, що застосовуються в конфліктних ситуаціях, спричинених порушенням людських прав органами публічної влади (п. 36).

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим » (п. 69).

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під законом Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути доступним (accessible) та передбачуваним (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. Доступність закону означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. Передбачуваність означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 6 цього ж Закону зазначено, що система органів державної реєстрації складає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України.

Статтею 8 Закону передбачено, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону держана реєстрація прав здійснюється на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно положень ст. 31-1 Закону (в редакції Закону України від 06.10.2016 року №1666-VІІІ) з 02.11.2017 року визначені особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів.

Так, згідно ч.1 ст. 31-1 Закону встановлено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підстав рішень, отриманих у результаті взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень без подання відповідної заяви.

Згідно ч.2 ст. 31-1 Закону Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Частиною 3 ст. 31-1 Закону визначено, що державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцем знаходження відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Згідно п.п.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.10.2016 року №1666-VІІІ встановлено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченою Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронної формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради є таким, що прийнято державним реєстратором протиправно.

Статтею 2 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства.

Так, відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що позивач обґрунтовував свої позовні вимоги наявністю Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 208/2405/15-ц від 18.01.2021 року, яким скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та приміщення №13 та поновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та приміщення № 13 за ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправним в т.ч. рішення №67466413 про відмову у проведенні реєстраційних дій від 04.05.2023 року, яке прийнято Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл., ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, а також необхідність повного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, суд вважає ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача визнання протиправними та скасування Рішення №67466413 та №67465566 від 04.05.2023 року, які прийняті Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст. ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення №67466413 та №67465566 про відмову у проведенні реєстраційних дій від 04.05.2023 року, які прийнято Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл., ОСОБА_5 .

Зобов`язати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська область, повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про проведення реєстраційних дій від 02.05.2023 щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та за адресою: АДРЕСА_4 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн. з Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл., ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова