Справа № 400/5269/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5269/24

Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 05.08.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини (далі в/ч) НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дії військової частини щодо надання недостовірної, неточної інформації, навмисне приховування інформації та документів у відповідь на запит ОСОБА_1 про точні періоди його безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за весь час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 ;

- зобов`язання військову частину надати позивачу інформацію про точні періоди його безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за весь час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , та з 01 квітня 2024 року був звільнений. У квітні 2024 року позивач звернувся до відповідача з запитом на надання інформації, але у відповіді відповідача від 01 травня 2024 року №1334 військова частина надала довідку від 25 квітня 2024 року №169, в якій вказано, що з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2024 року позивачу було нараховано додаткову винагороду, встановленою Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Таким чином, згідно довідки відповідача від 25 квітня 2024 року №169 позивачу було нараховано додаткову винагороду з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2024 року за його безпосередню участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 08 квітня 2024 року №429 позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та дійсно в період з 24 лютого 2022 року по 28 березня 2024 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що військова частина надала позивачу інформацію, щодо проходження ним служби після лютого 2022 року, а також повідомлено про те, що інформацію про участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації до 2022 він може отримати в ТЦК та СП за місцем проживання, оскільки ці відомості зберігаються в особових справах військовослужбовця та після його звільнення направлені туди для обліку та зберігання.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 в частині порушення строку розгляду запиту ОСОБА_1 щодо надання публічної інформації, а також не направлення запит належному розпоряднику в частині інформації про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації до лютого 2022 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 в частині інформації про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації до лютого 2022 року, в строки та порядку передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації".

В задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій в частині надання недостовірної, неточної інформації, навмисне приховування інформації та документів у відповідь на запит ОСОБА_1 про точні періоди його безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 з лютого 2022 року, а також зобов`язання надати таку інформацію відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі у в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

В обґрунтування поданої скарги щодо визнання судом першої інстанції протиправними дії в/ч НОМЕР_1 в частині порушення строку розгляду запиту позивача щодо надання публічної інформації, апелянт зазначив, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", було направлено повідомлення позивачу про продовження строку розгляду його запиту 12 квітня 2024 року, тобто без порушення п`ятиденного строку, та надано відповідь на його запит 01 травня 2024 року за вих. №133.

Щодо надання інформації про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, апелянт зазначив така інформація вказана в послужному списку особової справи, яка вже направлена до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася.

В апеляційній сказі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з прийняттям нового рішення, яким його позов задовольнити повністю.

На думку апелянта, суд першої інстанції не вирішив спір щодо періодів з 01 січня 2023 року по 01 квітня 2024 року, а вказані у відповіді відповідача від 01 травня 2024 року №1334 періоди за 2022 рік, а саме з 25 лютого 2022 по 17 липня 2022 року, з 28. липня 2022 по 31 грудня 2022 року є неповними. У зв`язку із чим апелянт посилається на довідку від 17 червня 2024 року №222/1, згідної якої позивач отримував додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 з розрахунку 30 000 грн. в повному обсязі за період з 01 вересня 2023 року по березень 2024. Наведене, на його переконання, підтверджує безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за весь час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 03 січня 2020 року по 01 квітня 2024 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , на посаді начальника відділення персоналу заступника начальника штабу військової частини.

01 квітня 2024 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 №92, майора ОСОБА_1 , начальника відділення персоналу штабу військової частини, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у в/ч НОМЕР_1 , у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас у зв`язку з сімейними обставинами необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним висновком медико-соціальної експертизи.

10 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини з запитом (датованим 03 квітня 2024 року), в якому окрім іншого, запитував: точні період його безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за весь час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 .

01 травня 2024 року військовою частиною на зазначений запит надано відповідь, що періоди його безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за період з лютого 2022 року наступні: з 25 лютого 2022 по 17 липня 2022 року, з 28 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року. Інформація щодо безпосередньої участі до лютого 2022 року, вказана в послужному списку особової справи, яка вже направлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися туди для отримання цієї інформації.

Вважаючи, що таким чином в/ч НОМЕР_1 порушило його право на доступ до публічної інформації, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про необхідність застосування у цьому випадку вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки відповідачем жодним чином не обґрунтовано, що інформація про точні періоди його безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за весь час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 є інформацією з обмеженим доступом. Також, відповідач не зазначає інших перешкод, передбачених ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" для відмови у наданні такої інформації. За таких обставин, суд першої інстанції визнав порушення з боку відповідача щодо строків розгляду запиту відповідача, який ним було отримано 10 квітня 2024 року, а відповідь була надана лише 01 травня 2024 року, при цьому про продовження строку розгляду запиту, в порядку передбаченому ч.4 ст.21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідачем не повідомлялось.

Дослідив відповідь від 01 травня 2024 року за №1334, суд першої інстанції констатував, що відповідач надав лише частину інформації, яку запитував позивач, а тому зобов`язав відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 в частині інформації про безпосередню участь у бойових діях.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI, Закону України "Про інформацію" №2657-XII.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02 жовтня 1996 року №2657-XII (далі Закон №2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі Закон №2939-VI).

Згідно з ч.2 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати, поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Закон №2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону №2657-XII визначено, що інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 10-1 Закону №2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Згідно ч.2 ст. 10-1 Закону №2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення. Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Частина 3 ст. 10-1 Закону №2939-VI встановлює, що публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: 1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; 4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Відповідно до ч.4 ст. 10-1 Закону №2939-VI перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом. Створення та забезпечення функціонування єдиного державного веб-порталу відкритих даних здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері електронного урядування.

Пунктом 1 ч.1 ст. 13 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (п.6 ч.1 ст. 14 Закону №2939-VI).

Згідно ч.1 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною 1 ст. 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частина 2 ст. 22 Закону №2939-VI встановлює, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 із запитом від 03 квітня 2024 року, в якому окрім іншого, запитував: точні період його безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за весь час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 .

Листом від 01 травня 2024 року за №1334, військова частина надала лише частину інформації, яку запитував позивач, а саме про його безпосередню участь у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації з лютого 2022 року. В цій частині запиту, відповідач інформацію надав, тобто запит позивача був задоволений. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 2020 року, і запит стосувався всього періоду служби в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надання неповної відповіді на запит є належною підставою для зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача на інформацію у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача з приводу того, що військовою частиною повідомлено позивача про можливість отримання інформації у відповідному ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів звертає увагу на те, що Закон України "Про доступ до публічної інформації покладає на розробника публічної інформації, обов`язок самостійно направити запит на доступ до публічної інформації, належному розпоряднику, а не відмовляти у її наданні.

Відтак доводи апеляційної скарги відповідача також не є обґрунтованими та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів не досліджує надані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази на підтвердження повідомлення позивача про продовження строку розгляду його запиту 12 квітня 2024 року, з огляду положення ст. 308 КАС України, ч.4 якої передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом не зазначено неможливості подання згаданих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому, подані відповідачем на стадії апеляційного розгляду справи докази, не можуть бути прийняті судом.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, суд першої інстанції не повністю розглянув спір, адже він з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2024 року отримував додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн відповідно до Постанови №168, що на його переконання свідчить про його безпосередню участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, але лист відповідача від 01 травня 2024 року №1334 не містить ніякої інформації щодо періодів з 01 січня 2023 року по 01 квітня 2024 року, колегія суддів вважає помилковими.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень установлена військовослужбовцям Збройних Сил на період воєнного стану. А тим, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відтак доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині його оскарження позивачем.

Оцінюючи інші доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, колегія суддів враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№65518/01; п.89), "Проніна проти України" (№63566/00; п.23) та "Серявін та інші проти України" (№4909/04; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Ruiz Torija v.Spain серія A. 303-A; п.29).

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційних скаргах сторін доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.