Справа № 160/34609/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які полягають у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 :
- періодів його роботи в російській федерації з 17.02.2001 по 26.02.2002 року, з 01.10.2002 по 01.05.2004 року, з 27.05.2004 по 26.11.2004 року, з 21.03.2005 по 07.11.2005 року, з 03.03.2006 по 31.10.2006 року за записами трудової книжки від 03.09.1984 року НОМЕР_2 ;
- періодів роботи в російській федерації з 26.02.2007 по 25.12.2007 року, з 14.01.2008 по 11.08.2008 року, з 01.07.2010 по 31.12.2010 року, з 18.01.2011 по 28.02.2011 року, з 10.03.2011 по 15.12.2011, з 22.02.2013 по 31.05.2013 року, з 18.09.2013 по 04.12.2013 року, з 06.08.2015 по 13.07.2016 року, з 14.07.2016 по 03.08.2016 року, з 22.09.2016 по 30.03.2017 року, з 31.03.2017 по 11.09.2017 року, з 03.05.2018 по 23.04.2019 року, з 18.07.2019 по 14.07.2020 року за записами трудової книжки від 26.02.2007 року НОМЕР_3 , та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати дані періоди роботи у страховий стаж ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 21.11.2024 року про призначення пенсії за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за № 1058-ІV від 09.07.2003 року, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-ІV та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за № 1058-ІV від 09.07.2003 року, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-ІV з 21.11.2024 року.
21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №86 від 27.11.2024 року позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

Додатково повідомлено про періоди не зарахованого страхового стажу.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №86 від 27.11.2024 року, яким позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки йому не зараховано періоди роботи в російській федерації за записами трудової книжки від 03.09.1984 року НОМЕР_2 та за записами трудової книжки від 26.02.2007 року НОМЕР_3 , у зв`язку з чим позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2024 року для розгляду адміністративної справи №160/34609/24 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

06 січня 2025 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

07 січня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

21 січня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№3043/25, в якому представник відповідача-1 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши пакет документів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 мають чоловіки, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів-України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (список №2) особам, які набули не менше половини необхідного стажу у важких і шкідливих умовах праці на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

Відповідно до частини 5 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до частини другої та третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

29 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.

23 грудня 2022 року набув чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 1 грудня 2022 року № 2783-ІХ.

Відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року №72/14-612-108210, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчинена 13 березня 1992 року, припинила свою дію для України 19 червня 2023 року.

Тобто, на час розгляду заяви позивача, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є діючою, оскільки припинила свою дію в червні 2023 року.

Оскільки ОСОБА_1 не набув встановленого законодавством страхового стажу, підстави для призначення пенсії на пільгових умовах відсутні.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

27 січня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив вх.№4078/25, в якій позивач не погоджується з доводами представника відповідача-1 та вважає їх хибними, спираючись на таке.

Право на зарахування до загального страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі у російській федерації вже визнано рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року в справі №160/11209/22.

З аналогічних спірних правовідносин вже була висловлена правова позиція щодо застосування норм права Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

Таким чином, попри зобов`язання рішенням суду від 30.09.2022 року в справі №160/11209/22 здійснити зарахування періодів роботи в районі Крайньої Півночі у російській федерації, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області при прийнятті свого рішення зобов`язане було врахувати висновки суду в цій справі.

29 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід України з даної угоди.

З урахуванням викладеного, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до довідки архівного відділу Виконкому Криворізької міської ради від 06.10.2020р. №Ш-2337 до розрахункових відомостей із заробітної плати працівників кооперативу «Промінь» ОСОБА_1 значиться з березня 1989 року по 18 вересня 1989 року.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 у спірних періодах працював на таких посадах:

- 27.05.2004 року прийнятий електрозварювальником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу робити до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» Удачний район крайньої півночі. Наказ № 115 від 27.05.2004 р.;

-26.11.2004 року звільнений за власним бажанням. Наказ від 26.11.2004 року №186;

Вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 містить наступні записи:

- 26.02.2007 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» Удачний район крайньої півночі. Наказ № 132 від 26.02.2007 року;

- 25.12.2007р. звільнений за власним бажанням. Наказ № 218 від 14.12.2007 року;

- 14.01.2008 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» Удачний район крайньої півночі. Наказ № 47 від 14.01.2008 року;

- 11.08.2008 року звільнений за власним бажанням. Наказ № 93 від 31.07.2008 року;

- 01.07.2010 року прийнятий електрозварником ручної зварки 5 розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» Удачний район крайньої півночі. Наказ № А04-1420-38-12/88-к від 01.07.2010 року;

- 31.12.2010 року звільнений за власним бажанням. Наказ №А04-1420-38-12/104к від 13.12.2010р.;

- 18.01.2011 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» Удачний район крайньої півночі. Наказ № А04-1420-38-12/030-к від 18.01.2011 року;

- 28.02.2011 р. звільнений по п.2 ч.1 ст. 77 ТКРФ. Наказ від 24.02.2011р. №А04-1420-38-12/068-к;

-10.03.2011 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» Удачний район крайньої півночі. Наказ № А04-1420-38-12/114-к від 10.03.2011 року;

- 15.12.2011 року звільнений за власним бажанням. Наказ від 07.12.2011р. № А04-1420-38-12/202-к;

- 22.02.2013 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Архангельск район крайньої півночі. Наказ № А04-1420-38-12/092-к від 22.02.2013 року;

- 31.05.2013 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ № А04-1420-38-12/143-КУ від 23.05.2013 року;

- 18.09.2013 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Архангельськ район крайньої півночі. Наказ № А02-1420-3812/414-кп від 18.09.2013 року;

- 04.12.2013 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ № А02-1420-38-12/474-КУ від 02.12.2013р;

- 06.08.2015 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Мирний район крайньої півночі. Наказ № А02-1420-38-12/313-п від 05.08.2015 року;

- 13.07.2016 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ № А02-1420-38-12/263-КУ від 22.06.2016р;

- 14.07.2016 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Мирний район крайньої півночі. Наказ № А02-1420-38-12/324-п від 13.07.2016 року;

- 03.08.2016 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ № А02-1420-38-12/292-У від 20.07.2016 року;

- 22.09.2016 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Мирний район крайньої півночі. Наказ № А02-1420-38-12/457-п від 21.09.2016 року;

- 30.03.2017 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ № А02-1420-38-12/094-У від 27.03.2017 року;

- 31.03.2017 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Мирний район крайньої півночі. Наказ № А02-1420-38-12/168-п від 30.03.2017 року;

- 11.09.2017 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ № А02-1420-38-12/346-У від 16.08.2017 року;

- 03.05.2018 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Мирний район крайньої півночі. Наказ № А02-1420-38-12/173-п від 26.07.2018 року;

- 23.04.2019 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ № А02-1133/040-У від 21.03.2019 року;

- 18.07.2019 року прийнятий електрозварником ручної зварки шостого розряду по вахтовому методу роботи до АТ «Алроса» ЗАТ «Алмазтехмонтаж» м. Мирний район крайньої півночі. Наказ № А02-1133/270-п від 17.07.2019 року;

- 14.07.2020 року трудовий договір було розірвано по ініціативі робітника відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 ТК РФ. Наказ від 13.07.2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року №160/11209/22 позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача -1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача -2: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та вирішено:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.06.2022 року №86 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування періодів роботи з 01.03.1989 року по 18.09.1989 року включно в кооперативі «Промінь» електрогазозварником; з 20.09.1989 року по 01.06.1994 року включно у виробничому кооперативі «Перспектива» електрогазозварником; періоди роботи в районі Крайньої Півночі у російській федерації з 17.06.2001 року по 26.02.2002 року, з 01.10.2002 року по 01.05.2004 року, з 27.05.2004 року по 26.11.2004 року, з 21.03.2005 року по 07.11.2005 року, з 03.03.2006 року по 31.10.2006 року, з 26.02.2007 року по 25.12.2007 року, з 14.01 2008 року по 11.08.2008 року, з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, з 18.01.2011 року по 28.02.2011 року, з 10.03.2011 року по 15.12.2011 року, з 22.02.2013 року по 31.05.2013 року, з 18.09.2013 року по 04.12.2013 року, з 06.08.2015 року по 13.07.2016 року, з 14.07.2016 року по 03.08.2016 року, з 22.09.2016 року по 30.03.2017 року, з 31.03.2017 року по 11.09.2017 року, з 03.05.2018 року по 23.04.2019 року, з 18.07.2019 року по 14.07.2020 року до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду щодо зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.03.1989 року по 18.09.1989 року включно в кооперативі «Промінь» електрогазозварником; з 20.09.1989 року по 01.06.1994 року включно у виробничому кооперативі «Перспектива» електрогазозварником; періоди роботи в районі Крайньої Півночі у російській федерації з 17.06.2001 року по 26.02.2002 року, з 01.10.2002 року по 01.05.2004 року, з 27.05.2004 року по 26.11.2004 року, з 21.03.2005 року по 07.11.2005 року, з 03.03.2006 року по 31.10.2006 року, з 26.02.2007 року по 25.12.2007 року, з 14.01 2008 року по 11.08.2008 року, з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, з 18.01.2011 року по 28.02.2011 року, з 10.03.2011 року по 15.12.2011 року, з 22.02.2013 року по 31.05.2013 року, з 18.09.2013 року по 04.12.2013 року, з 06.08.2015 року по 13.07.2016 року, з 14.07.2016 року по 03.08.2016 року, з 22.09.2016 року по 30.03.2017 року, з 31.03.2017 року по 11.09.2017 року, з 03.05.2018 року по 23.04.2019 року, з 18.07.2019 року по 14.07.2020 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року по справі №160/11209/22 виправлено описку в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року у справі № 160/11209/22, зазначивши в третьому та четвертому абзаці, додатково період роботи позивача «з 21.06.1994 року по 25.01.1999 року в малосімейному підприємстві «Окс-Анд».

На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були прийняті рішення від 26.12.2022 року за №86 та від 03.01.2023 року за №86, якими позивачеві було зараховано до загального страхового стажу зазначені в рішенні періоди роботи та відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №86 від 27.11.2024 року позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

Додатково повідомлено про періоди не зарахованого страхового стажу.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №86 від 27.11.2024 року, яким позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки йому не зараховано періоди роботи в російській федерації за записами трудової книжки від 03.09.1984 року НОМЕР_2 та за записами трудової книжки від 26.02.2007 року НОМЕР_3 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 2 Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників врегульовані статтею 114 Закону №1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV визначає, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам за наявності у сукупності таких обов`язкових умов:

- зайнятість особи повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- наявність стажу на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не менше 10 років для чоловіків та не менше 7 років 6 місяців для жінок;

- наявність атестації робочого місця;

- наявність загального страхового стажу не менше 25 років для чоловіків та не менше 20 років для жінок;

- досягнення особою 50 річного віку.

Відтак, наявність визначеного в пункті 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV спеціального стажу на роботах на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 10 років (для чоловіків) є обов`язковою вимогою для виникнення у особи права на призначення пенсії на пільгових умовах у 50 річному віці.

Разом з тим, пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV також передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Зміст вищезазначеної норми свідчить, що у випадку наявності у працівника-чоловіка стажу на роботах на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 5 років та загального страхового стажу не менше 25 років, такий працівник має право на призначаються пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383.

Пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

При цьому, у пункті 4 Порядку №383 зазначено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 "Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці" набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

З аналізу зазначених норми Порядку №383 вбачається, що до 21.08.1992 період роботи особи на відповідних посадах або за відповідними професіями за Списками №1 і №2 зараховується до пільгового стажу роботи за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи.

Натомість, після 21.08.1992 період роботи на відповідних посадах або за відповідними професіями за Списками №1 і №2 зараховується до пільгового стажу роботи за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України №1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. При цьому, документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Таким чином, право на зарахування певного періоду роботи до стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників визначається органом, що призначає пенсію на підставі інформації, зазначеної в трудовій книжці такої особи. Натомість надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації для підтвердження стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності у трудовій книжці необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Державного комітету Ради міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати від 20.06.1974 року №162 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду роботи позивача з 02.07.1984 року по 01.10.1991 рік) в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, в графі 2 вказується дата прийняття на роботу.

В графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, дільницю, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії чи посади та присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії чи посади, на яку прийнято працівника, здійснюються: для робітників у відповідно до найменувань професій, вказаних в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій для робітників; для службовців у відповідно до найменувань посад, зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розпису.

Згідно до пункту 2.25 Інструкції №162 записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюваннями чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення в трудовій книжці працівника проводиться з додержанням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 дата звільнення; в графі 3 причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер.

Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС №656 від 06.09.1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Згідно до пункту 2.4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число й місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник,

виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Відповідно до пункту 4.1 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» від 27.04.1993 року №301 за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Зазначені норми покладають відповідальність щодо ведення трудових книжок та відповідних записів у них саме на роботодавця та негативні наслідки стосовно неповного або невірного зазначення відомостей, щодо страхового стажу не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії лише з підстав виявлення формальних недоліків у вчиненні відповідних записів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року №160/11209/22 позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача -1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача -2: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та вирішено:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.06.2022 року №86 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування періодів роботи з 01.03.1989 року по 18.09.1989 року включно в кооперативі «Промінь» електрогазозварником; з 20.09.1989 року по 01.06.1994 року включно у виробничому кооперативі «Перспектива» електрогазозварником; періоди роботи в районі Крайньої Півночі у російській федерації з 17.06.2001 року по 26.02.2002 року, з 01.10.2002 року по 01.05.2004 року, з 27.05.2004 року по 26.11.2004 року, з 21.03.2005 року по 07.11.2005 року, з 03.03.2006 року по 31.10.2006 року, з 26.02.2007 року по 25.12.2007 року, з 14.01 2008 року по 11.08.2008 року, з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, з 18.01.2011 року по 28.02.2011 року, з 10.03.2011 року по 15.12.2011 року, з 22.02.2013 року по 31.05.2013 року, з 18.09.2013 року по 04.12.2013 року, з 06.08.2015 року по 13.07.2016 року, з 14.07.2016 року по 03.08.2016 року, з 22.09.2016 року по 30.03.2017 року, з 31.03.2017 року по 11.09.2017 року, з 03.05.2018 року по 23.04.2019 року, з 18.07.2019 року по 14.07.2020 року до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду щодо зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.03.1989 року по 18.09.1989 року включно в кооперативі «Промінь» електрогазозварником; з 20.09.1989 року по 01.06.1994 року включно у виробничому кооперативі «Перспектива» електрогазозварником; періоди роботи в районі Крайньої Півночі у російській федерації з 17.06.2001 року по 26.02.2002 року, з 01.10.2002 року по 01.05.2004 року, з 27.05.2004 року по 26.11.2004 року, з 21.03.2005 року по 07.11.2005 року, з 03.03.2006 року по 31.10.2006 року, з 26.02.2007 року по 25.12.2007 року, з 14.01 2008 року по 11.08.2008 року, з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, з 18.01.2011 року по 28.02.2011 року, з 10.03.2011 року по 15.12.2011 року, з 22.02.2013 року по 31.05.2013 року, з 18.09.2013 року по 04.12.2013 року, з 06.08.2015 року по 13.07.2016 року, з 14.07.2016 року по 03.08.2016 року, з 22.09.2016 року по 30.03.2017 року, з 31.03.2017 року по 11.09.2017 року, з 03.05.2018 року по 23.04.2019 року, з 18.07.2019 року по 14.07.2020 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року по справі №160/11209/22 виправлено описку в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року у справі № 160/11209/22, зазначивши в третьому та четвертому абзаці, додатково період роботи позивача «з 21.06.1994 року по 25.01.1999 року в малосімейному підприємстві «Окс-Анд».

Суд зазначає, що відповідно до приписів частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, суд звертає увагу на додатковий коментар до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.11.2024 року за 86, який свідчить, що зобов`язання покладені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року №160/11209/22 щодо зарахування до загального страхового стажу визначених судом періодів роботи виконуються в межах покладених зобов`язань.

А отже, суд вважає, що оцінку зарахування страхового стажу ОСОБА_1 при роботі в російській федерації, в тому числі в районі Крайньої Півночі, вже надано судом в межах рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року №160/11209/22.

Щодо періодів роботи позивача, які не зараховані відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.11.2024 року за 86, суд виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором країни, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачали, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону №1058-IV.

Як визначено статтею 1 Закону №1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV).

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Єдиною підставою у рішенні про відмову у зарахуванні до страхового стажу є відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Суд зазначає, що не надання органами Пенсійного фонду російської федерації чи підприємствами де працював позивач інформації по сплаті страхових внесків, не може позбавляти позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

Однак, суд при прийнятті рішення по суті враховує, що 29 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.

23 грудня 2022 року набув чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 1 грудня 2022 року №2783-ІХ.

Так, відповідно до якого Україна зупинила у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м.Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

А також Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Частиною 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди, стосовно цього учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року №72/14-612-108210, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчинена 13 березня 1992 року, припинила свою дію для України 19 червня 2023 року.

Тобто, на час розгляду заяви позивача, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є діючою, оскільки припинила свою дію в червні 2023 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №86 від 27.11.2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів 1-2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник