Справа № 620/9438/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9438/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом В.о. керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Козелецький геріатричний пансіонат про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року В.о. керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області щодо невжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, а саме: споруду площею 123,0 кв.м., яка розташована по вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області;

- зобов`язати Козелецьку селищну раду Чернігівського району Чернігівської області вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на безхазяйне майно шляхом звернення із заявою про взяття на облік до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та розміщення оголошення про взяття безхазяйного нерухомого майна на облік у друкованих засобах масової інформації, а саме: споруди площею 123,0 кв.м., яка розташована по вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Чернігівська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що з урахуванням вимог ст. ст. 327, 335 ЦК України, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, саме на органи місцевого самоврядування покладено обов`язок щодо взяття на облік безхазяйного майна, розташованого на території відповідної громади. Тому, на переконання апелянта, безпідставними є висновки суду першої інстанції про неправильне визначення позивачем Козелецької селищної ради відповідачем у справі, оскільки саме на цей орган покладено повноваження щодо вжиття заходів, спрямованих на набуття права власності на безхазяйне майно.

При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не використав повноваження, які передбачені ст. 48 КАС України, щодо встановлення належності відповідача та його заміни у разі необхідності, або залучення співвідповідача.

Апелянт вважає безпідставними доводи Чернігівського окружного адміністративного суду про не проведення Козелецькою окружною прокуратурою, до подання позовної заяви до суду, листування з відповідачем з метою отримання інформації щодо невжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, а саме: споруди «бомбосховище», площею 123,0 кв.м. за адресою: вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області, оскільки прокуратура здійснювала листування з Козелецькою селищною радою, про що свідчать запити від 20.10.2023 № 50-75-4183вих-23, від 13.05.2024 № 50-77-2175вих-24, від 23.08.2024 № 50-77-3573 вих-24.

Апелянт також послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.06.2024 у справі № 420/19870/21, згідно з якими відповідно до ст. 355 ЦК України орган місцевого самоврядування, на території якого розміщено безхазяйну нерухому річ, зобов`язаний звернутися із заявою до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, для взяття безхазяйної нерухомої речі на облік.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом В.о. керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Козелецький геріатричний пансіонат про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 березня 2025 р.

Представник Чернігівської обласної прокуратури у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Представники Козелецької селищної ради та Козелецького геріатричного пансіонату у судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2007 серії НОМЕР_1 власником комплексу будівель за адресою: вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області є територіальні громади сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та перебуває в оперативному управлінні Козелецького геріатричного пансіонату (т.1, а.с. 43).

Як слідує з копії державного акту на право постійного користування землею серії І-ЧН № 000183, Козелецькому геріатричному пансіонату надано у постійне користування для виробничих цілей 85,565 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування (т.1, а.с. 45-46).

Згідно з планом земельної ділянки Козелецького геріатричного пансіонату на території земельної ділянки, яка перебуває у останнього на праві постійного користування, значиться споруда «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., яка не перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та в оперативному управлінні Козелецького геріатричного пансіонату (т.1, а.с. 129).

В.о. керівника Козелецької окружної прокуратури, вважаючи, що відповідач зобов`язаний вчинити відповідні дії щодо набуття права власності на безхазяйне майно, а саме: споруди «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., що розташована на території територіальної громади, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що в.о. керівника Козелецької окружної прокуратури не звертався як до виконавчого комітету Козелецької селищної ради, так і до Козелецької селищної ради відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою отримання інформації щодо не вжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, а саме: споруди площею 123,0 кв.м. «бомбосховище» за адресою: вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області.

Суд першої інстанції вказав, що звернення та запити в.о. керівника Козелецької окружної прокуратури стосуються безхазяйного майна, а саме: захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 92928, площею 774 кв.м., розташованої по вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області, яке не є предметом спору у цій справі, внаслідок подання заяви про зміну предмета позову. Отже, на переконання суду першої інстанції, прокурор, подаючи позов, не обґрунтував та не довів бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Аналіз положень частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, прокурор звернувся до суду першої інстанції з позовом до органу місцевого самоврядування з вимогою вжити передбачених статтею 335 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заходів, пов`язаних із набуттям права власності на безхазяйне нерухоме майно, а саме: споруду «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки Козелецька селищна рада жодних дій з набуття права власності на вказану споруду не вчиняє.

Прокурор зазначає, що бездіяльність відповідача не забезпечує виконання державою функції цивільного захисту населення, яка є пріоритетною в умовах воєнного стану, що у свою чергу є порушенням державних інтересів, а тому відповідно до статті 131-1 Конституції України покладає на нього обов`язок звернення до суду з цим позовом.

На думку колегії суддів, таке обґрунтування є сумісним з розумінням «інтересів держави».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 10 вказаного Закону визначено, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Отже, питання визначення, ведення обліку комунального майна та право на розпорядження вказаним майном належить до повноважень органу місцевого самоврядування в межах територіальних громад.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Предметом розгляду у цій справі є спірні правовідносини, пов`язані з бездіяльністю органу місцевого самоврядування, яка полягає у невжитті Козелецькою селищною радою дій, спрямованих на набуття права власності на безхазяйне майно.

На переконання прокурора, відповідач зобов`язаний був звернутися із заявою про взяття на облік до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після чого розмістити оголошення про взяття безхазяйного нерухомого майна на облік у друкованих засобах масової інформації, а саме: споруду «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 335 Цивільного кодексу України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади за умов, визначених Кодексом, подається до суду за місцезнаходженням цієї речі органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади (ст. 269 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, чинне законодавство України визначає особливі правила щодо набуття права власності на безхазяйні нерухомі речі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівської обласної ради народних депутатів від 14.07.1992 «Про внесення змін до рішення обласної ради народних депутатів від 29.04.1992 «Про власність обласної ради народних депутатів» передано в управління обласній державній адміністрації майно, що знаходилось на балансі виконавчого комітету обласної ради народних депутатів, та об`єкти комунальної власності обласної ради за переліком, до якого, зокрема, включено установу соціального забезпечення - Козелецький інтернат, с. Данівка (а.с.68-69, т. 1).

На теперішній час, Козелецький інтернат, с. Данівка має назву Козелецький геріатричний пансіонат, що знаходиться по вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці.

Згідно з державним актом на право постійного користування землею від 11.03.2003 № І-ЧН 000183 земельна ділянка розміром 85,565 га, на якій розташований комплекс будівель по вул. Братів Гжицьких, 1 с. Часнівці, належить Козелецькому геріатричному пансіонату (а.с.45-46, т. 1).

У подальшому, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради передало Козелецькому геріатричному пансіонату в оперативне управління цілісний майновий комплекс, що знаходиться по вул. Братів Гжицьких, с. Часнівці 1, про що свідчить договір на закріплення майна та акт приймання-передачі від 02.09.2005 (а.с.70-77, т.1).

Згідно з Переліком об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженим рішенням Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 № 87-23/VII, Козелецький геріатричний пансіонат є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (а.с.78-84, т.1).

Згідно з інформацією Чернігівської обласної державної адміністрації від 15.09.2023 № 01-01-32/16126-вих Козелецький геріатричний пансіонат є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області. Від імені територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області повноваження власника здійснює Чернігівська обласна рада. Пансіонат відповідно до делегованих власником повноважень перебуває в управлінні Чернігівської обласної державної адміністрації та підпорядковується Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації (а.с.31,т.1).

Отже, Чернігівська обласна рада є власником цілісного майнового комплексу Козелецького геріатричного пансіонату, який є об`єктом комунальної власності.

Про вказані обставини щодо передання Козелецькому геріатричному пансіонату в оперативне управління цілісного майнового комплексу, що знаходиться по вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці, у судовому засідання також повідомили представник Козелецької селищної ради - Лєпєєва Т.О. та представник Козелецького геріатричного пансіонату - Гончар В.О.

У свою чергу, прокурор вважає, що Козелецькою селищною радою, всупереч норм чинного законодавства України не вчинено дій, спрямованих на взяття на облік безхазяйного майна, а саме: «бомбосховище» під літерою «Ю», загальною площею 123,0 кв.м., яке не перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та в оперативному управлінні Козелецького геріатричного пансіонату, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.03.2007, договором на закріплення майна, що перебуває у спільній власності територіальних

громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на праві оперативного правління від 02.09.2005, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2023.

У цьому контексті колегія суддів наголошує на наступному.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.03.2007 на комплекс будівель, розташованих по вул. Братів Гжицьких, 1 с. Часнівці, зареєстровано право комунальної власності за територіальною громадою сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради, в оперативному управлінні Козелецького геріатричного пансіонату. Згідно з описом об`єкта - споруда «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., відсутня (а.с.43, т.1).

Згідно з актом приймання-передачі від 02.09.2005, складеним на підставі Договору на закріплення майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на праві оперативного управління від 02.09.2005, будівля «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., не значиться.

У Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженого рішенням Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 № 87-23/VII, зокрема, у Переліку об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (додаток 2 до рішення Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 № 87-23/VІ) зазначена споруда «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., також відсутня (а.с.78-84, т.1).

Разом з тим, згідно з планом земельної ділянки Козелецького геріатричного пансіонату на території земельної ділянки, яка перебуває у останнього на праві постійного користування, значиться споруда «бомбосховище», площею 123,0 кв.м.(т.1, а.с. 129 зворотна сторона).

У додатку 15 «План» до Технічного паспорту на спеціалізований житловий будинок № 1 літ. А по вул. Братів Гжицьких, 1 с. Часнівці, власником якого є територіальна громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради в оперативному управлінні Козелецького геріатричного пансіонату, зображена схема бомбосховища з позначкою літера «Ю» (а.с.137, т. 1).

Крім того, у додатку 17 «Журнал підрахунку площі бомбосховища» цього ж Технічного паспорту зазначено загальну площу бомбосховища - 123 кв.м. (а.с.138, 139 т. 1).

З огляду на викладене, зазначена споруда - «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., знаходиться на території майнового комплексу Козелецького геріатричного пансіонату.

На переконання колегії суддів, окрема споруда - «бомбосховище», площею 123,0 кв.м., не може бути безхазяйним майном, оскільки розташований комплекс будівель по вул. Братів Гжицьких, 1 с. Часнівці переданий Козелецькому геріатричному пансіонату в оперативне управління в цілому. Як зазначалось, саме Чернігівська обласна рада є власником цілісного майнового комплексу Козелецького геріатричного пансіонату, який є об`єктом комунальної власності.

Крім того, оскільки Козелецька селищна рада не є власником будівель, розташованих на території Козелецького геріатричного пансіонату, то відсутні підстави вважати протиправною бездіяльність Козелецької селищної ради у невжитті дій, спрямованих на набуття права власності на безхазяйне майно - споруду «бомбосховище», площею 123,0 кв.м..

Також колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У частині третій цієї статті Закону визначено, що представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (частина перша статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, селищна рада і виконавчий комітет є різними органами місцевого самоврядування. Кожний з цих органів має свою компетенцію та свої повноваження.

Як вбачається з пункту 1.3. Порядку виявлення, взяття на облік, збереження і використання безхазяйної речі (нерухомого майна) та відмерлої спадщини та території Козелецької селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 16.08.2019 № 721-53/VIII (т.1, а.с. 95-99) координація та контроль за підготовкою матеріалів щодо набуття Козелецькою селищною радою права власності на безхазяйні речі (майно) та відмерлу спадщину покладається на виконавчий комітет Козелецької селищної ради.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що в.о. керівника Козелецької окружної прокуратури не звертався до виконавчого комітету Козелецької селищної ради відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою отримання інформації щодо не вжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, а саме: споруди «бомбосховище», площею 123,0 кв.м. за адресою: вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області.

Також в.о. керівника Козелецької окружної прокуратури не звертався до відповідача до подання позовної заяви до суду з метою отримання інформації щодо не вжиття заходів з приводу набуття права власності на безхазяйне майно, а саме: споруди площею 123,0 кв.м. за адресою: вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області.

Посилання апелянта, зокрема, на лист від 23.08.2024 № 50-77-3573вих-24 є безпідставним, оскільки він адресований відповідачу вже після подання позовної заяви до суду (т.1, а.с. 195 зворот - 197).

Інші звернення та запити в.о. керівника Козелецької окружної прокуратури стосуються безхазяйного майна, а саме: захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 92928, розташованої по вул. Братів Гжицьких, 1, с. Часнівці Чернігівського району Чернігівської області, яке не є предметом спору у даній справі, внаслідок подання заяви про зміну предмета позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурор, подаючи позов, не обґрунтував та не довів бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17.03.2025.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна