Справа № 420/28758/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28758/24

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,

повний текст судового рішення

складено 07.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у виготовленні та наданні до ГУ ПФУ в Одеській області нової довідки про розмір грошового забезпечення його - ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023 року, розрахованого відповідно до вимог ст.ст.9, 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 2023 рік та розраховані з оновлених окладів для проведення з 01.02.2023 року перерахунку основного розміру пенсії;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до ГУ ПФУ в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення його - ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023 року у відповідності до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, та щомісячних додаткових видів грошового, які обчислені з посадового окладу, та окладу за військове звання, перерахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтями 160 та 161 КАС України.

Як зазначив суд першої інстанції, у позові не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у учасників процесу.

Також, позивач у позові зазначив, що згідно з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Тому він звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, звільняються від сплати судового збору.

Проте, на думку суду першої інстанції, зміст позову та позовних вимог позивача свідчить про те, що він не може бути звільнений від сплати судового збору по даній справі за п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

При цьому суд першої інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції вказав, що сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати судового збору в усіх спорах.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12,22 Закону №3551-ХІІ.

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону (ухвали Верховного Суду від 08.01.2024 року у справі №420/13586/22, від 19.02.2024 року у справі №620/8774/23, від 21.02.2024 року у справі №320/11098/22, від 20.03.2024 року у справі №380/9004/22, від 12.04.2024 року у справі №340/7215/23, від 24.04.2024 року у справі №320/7468/23, від 30.05.2024 року у справі №420/21284/23, від 10.06.2024 року у справі №320/42687/23, від 06.08.2024 року у справі №480/13844/21, постанова від 31.07.2024 року у справі №640/20463/20).

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2024 року 1211,20 грн.).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за подання до суду даного позову підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Отже позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та надати суду відповідні докази.

Також позивач просив зобов`язати відповідача підготувати та надати до ГУ ПФУ в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення для проведення перерахунку основного розміру пенсії, проте процесуальний статус ГУ ПФУ у якості третьої особи не визначив, не надав копію позову з додатками для вказаної особи.

Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, якій не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Суд першої інстанції вважав необхідним залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, та роз`яснив, що недоліки повинні бути усунуті шляхом: 1) надання до суду належним чином оформленого позову, відповідно до вимог статей 160, 161 КАС України, його копій та копій документів відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб; 2) доказів сплати судового збору.

На виконання ухвали суду представник позивача, адвокат Лях І.Д., подав заяву про усунення недоліків адміністративного позову, у якій зазначив, крім іншого, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, оскільки предмет спору стосується соціальних прав учасника бойових дій.

Як зазначив суд першої інстанції, такий недолік позову як несплата судового збору перешкоджає відкриттю провадження у справі, оскільки позивачем не сплачений судовий збір, заяв про звільнення, відстрочку сплати судового збору не подано.

Суд не приймає твердження представника позивача, що позивач по даній категорії справ звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, оскільки за висновками Верховного Суду учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору лише по соціальним спорам, визначеними в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позов підлягає поверненню позивачу у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - повернуто позивачу без розгляду. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року, позивач подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати вищезазначену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вважає, що судом першої інстанції було допущено неправильність та неповноту дослідження доказів з встановленням обставин у справі, застосування норм права, що призвело до постановлення оскаржуваної ухвали, яка не відповідає завданню адміністративного судочинства, вимогам законності та обґрунтованості (ст.ст.2, 242-244 КАС України). Також, апелянт зазначив, що оскаржуваною ухвалою порушено право позивача на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод), яке підлягає відновленню.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються статтею 160 КАС України.

Частиною першою статті 160 КАС визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно із частиною першою статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною другою статті 169 КАС визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Тобто, позовна заява повертається з підстав, передбачених п.1 ч.4 ст.169 КАС України, за умов неусунення недоліків, які вказані судом або закінчення встановленого судом строку для усунення недоліків позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Сплата судового збору також відповідає пункту 1 частини другої статті 129 Основного Закону України, згідно з яким до основних засад (принципів) судочинства віднесено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Колегія суддів зазначає, що за змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом №3674-VI.

Позиція Верховного Суду стосовно застосування цієї норми Закону сформована, зокрема у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №815/3809/17, від 06 березня 2018 року у справі №750/12798/16-а, від 20 березня 2018 року у справі №817/162/17, від 27 березня 2018 року у справі №806/2746/17, від 21 травня 2018 року у справі №761/21775/16-а, від 07 серпня 2018 року у справі №389/2858/16-а(2-а/389/90/16), від 19 вересня 2018 року у справі №629/4322/16-а, від 18 жовтня 2018 року у справі №826/10597/17 та від 23 листопада 2018 року у справі №521/17638/16-а.

Відповідно до статті 1 Закону №3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Таким чином, судовий збір - це обов`язковий грошовий платіж на користь суду за розгляд справи в суді або за окремі процесуальні дії, вчинені судом. Метою запровадження судового збору є, зокрема, встановлення законодавчого обмежувального заходу для регулювання доступу до суду, а також захист суду від перенавантаження у зв`язку із поданням необґрунтованих або безпідставних позовів та апеляційних і касаційних скарг.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, пільги та гарантії їх соціального захисту визначені Законом №3551-XII.

За змістом частини другої статті 22 Закону №3551-XII ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII.

Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 та від 20 січня 2021 року у справі №9901/258/20.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що останні стосуються оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у виготовленні та наданні до ГУ ПФУ в Одеській області нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023 року, розрахованого відповідно до вимог ст.ст.9, 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 2023 рік та розраховані з оновлених окладів для проведення з 01.02.2023 року перерахунку основного розміру пенсії.

Тобто, колегія суддів вважає, що спір у даній справі стосується соціальних прав позивача.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів, враховуючи обставини цієї справи та предмет спору, дійшла висновку про те, що позивач звільняється від сплати судового збору за розгляд цієї справи в судах усіх інстанцій на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI та частини другої статті 22 Закону №3551-XII.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01 лютого 2022 року у справі №200/1654/21-а, від 21 листопада 2023 року у справі №520/10453/23, а також від 12 грудня 2023 року у справі №600/1927/23-а.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що неправильне застосування судом першої інстанції пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до безпідставного повернення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі положень п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної інстанції щодо неправильного застосування судом першої інстанції пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI та порушення пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України знайшли своє підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів зазначає, що особа, яка має статус учасника бойових дій, звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI та частини другої статті 22 Закону №3551-XII у справах, що стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері соціального захисту, зокрема, щодо нарахування, перерахунку та виплати пенсій, компенсацій та інших соціальних виплат, незалежно від того, чи пов`язані ці правовідносини безпосередньо із набуттям такого статусу.

Закон №3551-XII має на меті забезпечення належного рівня життя ветеранів війни, зокрема учасників бойових дій. Ця мета досягається, серед іншого, через надання їм пільг, включаючи звільнення від судових витрат у справах, пов`язаних із соціальним захистом.

Звільнення учасників бойових дій від сплати судового збору у справах, пов`язаних із соціальним захистом, є важливим інструментом забезпечення їхнього права на ефективний судовий захист. Вимога сплати судового збору може стати перешкодою для звернення до суду, особливо для осіб з обмеженими фінансовими можливостями.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі №600/3723/24-а (адміністративне провадження №К/990/36520/24)

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вказані в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позивачу адміністративний позов без розгляду з підстав неусунення недоліків апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направленням справи до цього суду для продовження розгляду.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 312; 320; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року - скасувати.

Направити справу №420/28758/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до ст.ст.325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька