Справа № 400/487/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 р. № 400/487/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаКомісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_3 про:

визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 про відмову позивачу в наданні відстрочки від мобілізації;

зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву позивача та прийняти рішення щодо надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за наявними законними підставами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.11.2024 він подав ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому відстрочки на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-ХІІ) як чоловіку, на утримання якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років. 20.11.2024 позивач отримав від ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлення про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з необхідністю надання ним договору про місце проживання та участь батька у вихованні дитини. На переконання позивача такі рішення є протиправними, оскільки на його утриманні перебуває троє рідних неповнолітніх дитини, і він до своєї заяви додав усі необхідні документи, що підтверджують вказану обставину. Зокрема, ним було додано документи щодо його спільного проживання з теперішньою дружиною і двома спільними дітьми, а стосовно третьої дитини докази про сплату ним аліментів на її утримання та відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

У відзиві на позовну заяву від 08.02.2025 № 495 ІНФОРМАЦІЯ_2 заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що розпорядженням голови Миколаївської районної військової адміністрації від 28.05.2024 № 47-р при ІНФОРМАЦІЯ_1 створено комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та затверджено її склад. Саме ця комісія розглядала заяву позивача від 20.11.2024 про надання йому відстрочки. Однак, вказана комісія рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не приймалось. Відповідно до протоколу її засідання від 20.11.2024 № 25 розгляд заяви позивача відтерміновано для надання договору між батьками про місце проживання та участі батька у виховані дитини.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

23.01.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), про запропонування позивачу надати згоду на заміну первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 на належного відповідача Комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також про витребування в ІНФОРМАЦІЯ_3 доказів.

До супровідного листа від 29.01.2025 № 355 ІНФОРМАЦІЯ_2 додав витребувані у нього докази.

Водночас 05.02.2025 позивач подав до суду згоду на заміну сторони в адміністративній справі № 400/487/25.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 замінено неналежного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 на належного відповідача Комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), водночас залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі третя особа).

Ухвала від 07.02.2025 та копія позовної заяви були надіслані відповідачу на його поштову адресу, які він отримав 13.02.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) до поштового відправлення № 802.

У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного від 21.05.2024 № 1946 позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20.02.2018 у справі № 477/2658/17 шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.11.2013 виконавчим комітетом Краснознам`янської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, розірвано.

Від вказаного шлюбу позивач має сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) від 04.08.2017 серія НОМЕР_1 .

Відповідно до судового наказа Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22.01.2018 у справі № 477/2659/17 з позивача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 .

Згідно з Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, доданого до листа Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) у позивача з липня 2024 року відсутня заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом від 23.03.2018 № 2-н/477/22/18.

21.09.2019 позивач одружився з ОСОБА_4 , яка після одруження змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.09.2019 серія НОМЕР_2 .

У шлюбі з ОСОБА_6 у позивача народилось двоє дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвами про народження відповідно від 05.05.2020 серія НОМЕР_3 і від 04.08.2021 серія НОМЕР_4 .

Відповідно до Довідки Шевченківської сільської ради від 12.12.2024 № 400 про склад сім`ї позивач проживає разом із дружиною та двома неповнолітніми доньками.

05.11.2024 до Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява позивача від 31.10.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу третього частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Пунктом 128 рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом засідання від 20.11.2024 № 25 (далі Рішення від 20.11.2024 № 25), заяву позивача відтерміновано, документи направлено на доопрацювання згідно з додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560).

Про вищезазначене рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 проінформував позивача Повідомленням від 20.11.2024 № 3233.

Вважаючи Рішення від 20.11.2024 № 25 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направленням) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абзацом четвертим статті 1 Закону № 3543-ХІІ встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації (частини п`ята і шоста статті 4 Закону № 3543-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ № 65/2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2023, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-ІХ, Указом Президента України від 23.07.2024 № 470/2024, затвердженим Законом України від 23.07.2024 № 470/2024, Указом Президента України від 28.10.2024 № 741/2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4025-ІХ, та Указом Президента України від 14.01.2025 № 27/2025, затвердженим Законом України від 15.01.2025 № 4221-ІХ, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб, з 14.02.2024 на 90 діб, з 14.05.2024 на 90 діб, з 12.08.2024 на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб та з 08.02.2025 на 90 діб.

Згідно зі статтею 4 Указу № 65/2022 постановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до частини восьмої статті 23 Закону № 3543-ХІІ відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 56 Порядку встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з абзацами першим-третім пункту 57 Порядку № 560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Таким чином, комісія, яка розглядає питання надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є міжвідомчою комісією без статусу юридичної особи, до складу якої входять як представники центрального органу влади (керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу)), так і відповідного місцевого органу державної влади (представники районної (міської) державної (військової) адміністрації), і яка діє при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (відокремленому відділі).

Як наслідок, така комісія у правовідносинах щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є суб`єктом владних повноважень, а тому вона є належним відповідачем в адміністративних справах про оскарження її рішень про надання або відмову в наданні відстрочки, яке оформлене протоколом.

Водночас районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки на наділені такими повноваженнями.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

Відповідно до абзаців першого-восьмого пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, комісія, яка отримала заяву про надання відстрочку, зобов`язана розглянути її протягом семи днів з дати її надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів, та прийняти одне з двох альтернативних рішень:

або надати відстрочку;

або відмовити в наданні відстрочки.

Порядком № 56 не встановлено повноважень комісії щодо відтермінування розгляду таких заяв.

Суд встановив, що 05.11.2024 до Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява позивача від 31.10.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу третього частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Відтак відповідно до пункту 60 Порядку № 560 Комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язана була розглянути вказану заяву позивача і прийняти одне з двох альтернативних рішень: або надати відстрочку, або відмовити в її надані.

Натомість пунктом 128 Рішення від 20.11.2024 № 25 вирішено заяву позивача відтерміновано, документи направлено на доопрацювання згідно з додатком 5 до Порядку № 560.

Тобто Комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатами розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації прийняла рішення, яке не передбачено Порядком № 560, а саме: про відтермінування.

Натомість жодного рішення, яке передбачено Порядком № 560 (про надання відстрочки або про відмову в надані відстрочки), у встановлений семиденний строк вона не прийняла.

Вказане ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердив у відзиві на позовну заяву від 08.02.2025 № 495.

Таким чином, протиправними є як Рішення від 20.11.2024 № 25 в частині стосовно позивача, так і бездіяльність Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не прийняття у встановлений семиденний строк передбаченого Порядком № 560 рішення за результатами розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки, а саме: або про надання йому відстрочки, або про відмову в наданні відстрочки.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач не приймав рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

У повідомлені від 20.11.2024 № 3233 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зіславшись на Рішення від 20.11.2024 № 25, зазначив про необхідність надання позивачем договору між батьками про місце проживання та участь батька у вихованні дитини.

З цього приводу суд зазначає таке.

По-перше, у Рішенні від 20.11.2024 № 25 вказано:

«Документи відправити на доопрацювання згідно додатку 5 до Порядку затвердженого Постановою КМУ №560».

Тобто у ньому нічого не зазначено про необхідність надання позивачем конкретних документів, зокрема договору між батьками про місце проживання та участь батька у вихованні дитини.

Відтак повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.11.2024 № 3233 містить недостовірну інформацію про зміст Рішення від 20.11.2024 № 25.

По-друге, додатком 5 до Порядку № 560 встановлено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону № 3543-ХІІ, зокрема, особами, які бажають отримати відстрочку на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Поряд з цим, ні Законом № 3543-ХІІ, ні Порядком № 560 не передбачено, що неподання заявником усіх документів, які визначені додатком 5 до Порядку № 560, є підставою для прийняття рішення про відмову в наданні відстрочки такому заявнику.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного слідує, що відповідна комісія не може відмовити у задоволені заяви про надання відстрочки від призову під час мобілізації виключно на підставі ненадання заявником усіх передбачених додатком 5 до Порядку № 560 документів. Підставою для надання відмови може бути лише не підтвердження обставин, наявність яких надає заявнику право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Водночас такі обставини можуть бути підтвердженими й іншими документами, які не визначені в додатку 5 до Порядку № 560.

Тому бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по суті за відповідною заявою позивача на підставі неподання ним договору між батьками про місце проживання та участь батька у вихованні дитини, а не на підставі непідтвердження поданими позивачем документами факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, є протиправною.

Крім цього, в Повідомленні від 20.11.2024 № 3233 не конкретизовано, стосовно якої його дитини позивачу необхідно подати договір між батьками про місце проживання та участь батька у вихованні дитини.

Тобто це Повідомлення є нечіткими і не відповідають принципу юридичної визначеності.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Вище суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач не приймав рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а прийняв рішення про відтермінування. Водночас Рішення від 20.11.2024 № 25 в частині стосовно позивача і бездіяльність відповідача щодо не прийняття передбаченого Порядком № 560 рішення за результатами розгляду заяви позивача від 31.10.2024 є протиправними.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене та те, що Рішення від 20.11.2024 № 25 в частині стосовно позивача є протиправним, суд прийшов до висновку, що з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог шляхом:

визнання протиправним і скасування рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом засідання від 20.11.2024 № 25, в частині, що стосується позивача;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 31.10.2024, зареєстровану 05.11.2024 за вх. № 4098, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 15.01.2024 № 0.0..1 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову.

Проте, відповідач не є бюджетною установою, а отже і розпорядником бюджетних коштів. Відповідно до абзацу першого пункту 57 Порядку № 560 він створений при ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак судовий збір підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасування рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом засідання від 20.11.2024 № 25, в частині, що стосується ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) від 31.10.2024, зареєстровану 05.11.2024 за вх. № 4098, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 19 березня 2025 року