Справа № 480/6711/22
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 р. Справа № 480/6711/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 19.05.23 по справі № 480/6711/22

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України треті особи Генеральний штаб Збройних Сил України , Міністерство оборони України

про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 під командуванням полковника ОСОБА_3 щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що самовільно залишили військову частину НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини ОСОБА_3 (по стройовій частині) №177 від 06.07.2022 щодо ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини ОСОБА_3 (по стройовій частині) №181 від 10.07.2022 щодо ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 №852 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду та надбавку), що не виплачувались з червня 2022 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивачі зазначали, що відповідачем безпідставно встановлено факти самовільного залишення позивачами військової частини, у той час коли позивачі вказаних дій не вчиняли. Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за невиконання бойового розпорядження, позивачі вказують на відсутність факту належного доведення вказаного бойового розпорядження, а також на порушення процедури проведення службового розслідування. У зв`язку з викладеним, просять задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №177 від 06.07.2022 в частині щодо ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 від 10.07.2022 в частині щодо ОСОБА_2 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №177 від 06.07.2022.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 від 10.07.2022.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 по справі № 480/6711/22 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії - закрито.

Постановою Верховного Суду від 10.12.2024 року касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено.

Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до Другого апеляційного адміністративного суду.

Отже, колегія суддів переглядаючи дану адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України зазначає, що в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, представник Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що наказ обов`язково доводиться в письмовій формі. Чинний статут внутрішньої служби Збройних Сил України чітко визначає, що наказ може бути усним, при цьому віддається чітко і зрозуміло, всю повноту відповідальності за прийняте рішення несе той командир-чи начальник,-який такий наказ віддавав.

Також, апелянт звертає увагу, що відповідно до клопотання від 03.05.2023 р. № 453 відповідачем були надані всі наявні в нього документи, що витребовувалися судом, в тому числі і довідку-доповідь про самовільне залишення військової частини.

Так, апелянт наголошує, що самими позивачами підтверджується, що вони відмовилися проходити військову службу у військовій частиш НОМЕР_3 та всупереч наказу командира самостійно прийняли рішення повернутися до АДРЕСА_2 , в яшму дислокується 11 запасна рота військової частини НОМЕР_1 .

Представник відповідача зазначає, що відповідно до Порядау №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження), за місяць, у жому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника). Отже, оскільки притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності визнано судом законним, зобов`язання щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачам, в тому числі за липень 2022 року, не ґрунтується на вимогах Закону.

На переконання представника відповідача Військовою частиною НОМЕР_1 не було допущено порушення вимог Закону, під час прийняття наказів №177 від 06.07.2022 та № 181 від 10.07.2022 р., а отже рішення в цій частині є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню.

Представник позивачів скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що апелянт посилається на те, що накази військовослужбовцям можуть доводитись як усно так і письмово. Однак, останнім не надається жодного доказу в підтвердження того факту, що наказ №173 від 02.07.2022 про переведення до в/ч НОМЕР_3 доводився до відома ОСОБА_1 , хоча б в усній формі. Однак слід зазначити, що при переведенні до іншого місця служби військовослужбовець має здати посаду на попередньому місці служби, чого ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 не робили. ОСОБА_2 і надалі продовжує проходити військову службу у в/ч НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 звільнений за сімейними обставинами, наказ №226 від 07.08.2023.

Представник позивачів зазначає, що ухвалу суду про витребування доказів виконав та клопотанням №4/453 від 03.05.2023 були надані всі наявні в нього документи, що витребовувались судом, в тому числі і довідку-доповідь про самовільне залишення військової частини. Проте, судом витребовувалась інша довідка-доповідь, а саме №585 від 06.07.2022, що була підставою винесення наказу №177 від 06.07.2022, а не довідка-доповідь про самовільне залишення частини, що була наявна в матеріалах службового розслідування.

Представник позивачів вважає, апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 в частині задоволення позову винесене судом з повним дослідженням наданих сторонами, зокрема і апелянтом, матеріалів, є законним та обґрунтованим.

Крім того, до суду апеляційної інстанції надано додаткові пояснення представника позивачів, в яких зазначено, що службове розслідування проведено неповно, не об`єктивно, однобічно, з обвинувальним нахилом. Виявляючи обставини, що трактувались на користь позивачів, зокрема, які зазначені в поясненнях майора ОСОБА_4 , від 12.08.2022, який зазначив, що 10.07.22 перебував у АДРЕСА_2 , а солдат ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_5 в районі виконання завдань за призначенням, вказані обставини, особою, що проводила службове розслідування були проігноровані.

Проте, відповідач не зазначає про те, яким чином військовослужбовець, який не повідомлений ні про призначення щодо себе службового розслідування, ні тим більше про його результати має дізнатись про таке розслідування і звернутись з відповідною заявою про видачу йому копії даного Акту.

Відповідачем не було досліджено та надано оцінку обставинам неможливості виконання бойового розпорядження у зв`язку з відсутність будь-якої військової підготовки у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зокрема підтверджується записами у їхніх військових квитках. Зазначені доводи та обставини залишилися поза межами дослідження відповідачем під час проведення службового розслідування, їм не було надано належної правової оцінки в розрізі встановлення факту вчинення позивачами дисциплінарного проступку та відповідності обраного відповідачем виду стягнення критеріям обґрунтованості, співмірності та пропорційності.

Щодо твердження відповідача про те, що «відмова ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від виконання наказу командира, призвела до підриву бойової готовності та боєздатності підрозділу, що в свою чергу, могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Військової частини НОМЕР_1 на визначеній їй ділянці оборони». Дане твердження військової частини є не те що безпідставним, надуманим, жодним чином не підтвердженим, а взагалі абсурдним, з огляду на те, що ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_1 не мали жодної військової підготовки, служби в армії не проходили, жодних військових навчань, за час перебування на військовій службі, після їхньої мобілізації, з ними не проводилось. Останні мобілізовані на військову службу у зв`язку з військовою агресією російської федерації та не являються особами, що мають військові навики чи вміння, а відтак без належної військової підготовки не можуть бути задіяні в бойових діях.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 06.05.2022 по теперішній час.

Згідно копії довідки відповідача від 17.06.2022 №3396 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 06.05.2022 по теперішній час.

Пунктом 6.27 наказу командира відповідача від 02.07.2022 №173 визначено: "вважати таким, що солдат ОСОБА_1 03.07.2022 вибув з населеного пункту Вікторія до нового місяця служби.".

Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2022 №177 визначено: "солдата ОСОБА_1 , який був направлений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №173 від 02.07.2022 до військової частини НОМЕР_3 з 03.07.2022 вважати таким, що не прибув для подальшого проходження служби (самовільно залишив частину) 04.07.2022", у зв`язку з чим наказано зняти його з усіх видів забезпечення 03.07.2022. Підстава: довідка - доповідь №585 від 06.07.2022(а.с. 16).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2022 №181 солдата ОСОБА_2 визначено таким, що самовільно залишив частину 09.07.2022, у зв`язку з чим його знято з усіх видів забезпечення 09.07.2022, а з харчового забезпечення - 10.07.2022 (а.с. 120).

10.07.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2022 №740 «Про призначення службового розслідування» було наказано провести службове розслідування з метою уточнення причин та умов самовільного залишення місця служби та невиконання бойового завдання в бойовій обстановці солдатами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 - заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи від 12.08.2022, наданих у ході проведення службового розслідування, останній зазначив, що 10.07.2022 він знаходився в АДРЕСА_2 , а солдати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в районі виконання завдань за призначенням.

У подальшому, уповноваженими особами відповідача був складений акт службового розслідування, який був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 .

Так, відповідно до вказаного акту у ході службового розслідування було встановлено, що 08.07.2022 командиром запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 до особового складу було доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 №568 щодо виконання особовим складом запасної роти бойових завдань в зоні відповідальності військової частини НОМЕР_1 . 09.07.2022 під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_4 була виявлена відсутність 2 військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Проведеними розшуковими заходами місцезнаходження даних військовослужбовців не встановлено. Бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 (до матеріалів перевірки не долучалося, документ ДСК) було доведено капітаном ОСОБА_7 до наступних військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 , а саме: солдата резерву ОСОБА_2 та солдата резерву ОСОБА_1 . Однак дані військовослужбовці 09.07.2022 під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_4 були виявлені відсутніми в районі зосередження, про що свідчить список військовослужбовців, які відсутні під час переміщення особового складу в зоні відповідальності військової частини НОМЕР_1 . З пояснення заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 , стало відомо, що 10.07.2022 майор ОСОБА_4 знаходився в населеному пункті Вікторія Полтавської області, а солдат ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_1 в районі виконання завдань за призначенням, через деякий час вищевказані військовослужбовці повернулись до виконання своїх службових обов`язків.

Відповідно до змісту вказаного акту службового розслідування посадовими особами відповідача зазначено, що неправомірні дії військовослужбовців 11 запасної роти, які самовільно залишили місце служби військової частини НОМЕР_1 (вказані в пункті 3), полягають в тому, що 09.07.2022 вони самовільно залишили місце служби (району виконання бойового завдання військової частини НОМЕР_1 ) та не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 №568. Таким чином, в діях військовослужбовців 11 запасної роти військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 ККУ (Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці). Фактів або прямих доказів, які підтверджують поважні причини неприбуття до місця виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 в ході проведення службового розслідування не було виявлено.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 «Про результати службового розслідування» від 22.09.2022 №852 за нез`явлення до визначеного бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 місця служби та недоповіді про причини своєї неявки на службу, порушення військової дисципліни та вимог абз.І, ст.ІІ, ст.12, ст. 16, абз. 15, 16 ст. 128. абз.2 ст. 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнуто солдата резерву ОСОБА_2 та солдата резерву ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно пункту «б» статті 48 та статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення «догана». Також вказаним наказом визначено не виплачувати щомісячну премію за липень з перерахунком у вересні солдату резерву ОСОБА_2 та солдату резерву ОСОБА_1 відповідно до абз. 1 пункту 5 розділу XVI Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами) за невихід на службу без поважних причин. Окрім того, вказаним наказом визначено не виплачувати за липень з перерахунком у вересні 2022 року додаткову винагороду.

Четвертим пунктом вказаного наказу на заступника командира батареї з морально - психологічного забезпечення 3-ї артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_9 покладено обов`язок повідомити керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері про вчинення солдатом резерву військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та солдатом резерву військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 407 ККУ.

Звертаючись з позовом до суду, позивачі зазначають про протиправність дій відповідача щодо визнання їх такими, що самовільно залишили військову частину НОМЕР_1 , а як насідок просять суд скасувати накази №177 від 06.07.2022 щодо ОСОБА_1 та №181 від 10.07.2022 щодо ОСОБА_2 . Також позивачі не погоджуються з наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 "Про результати службового розслідування" №852 від 22.09.2022.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, у порушення ст.77 КАС України, не довів обґрунтованість наказу №177 від 06.07.2022 щодо ОСОБА_1 та наказу №181 від 10.07.2022 щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вказані накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги позивачів про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №852 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII, організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Частиною 1 статті 40 Закону №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що оскаржуваним наказом від 06.07.2022 №177 ОСОБА_1 визнано таким, що з 03.07.2022 не прибув для подальшого проходження служби (самовільно залишив частину) (а.с.65). Підставою вказаного висновку зазначено: довідка доповідь №585 від 06.07.2022.

Оскільки відповідач до відзиву на позовну заяву не надав копію вищевказаної довідки доповіді №585 від 06.07.2022, ухвалою від 31.03.2023 суд витребував її у відповідача. Однак, на вказану вимогу суду відповідач не надав відповідний документ.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача стосовно того, що ним були надані всі наявні в нього документи, що витребовувалися судом, в тому числі і довідку-доповідь про самовільне залишення військової частини, оскільки колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідач не надав суду доказів ознайомлення ОСОБА_1 або доведення до його відома наказу командира відповідача №173 від 02.07.2022, на виконання якого позивач мав прибути до військової частини НОМЕР_3 . Окрім того, відповідач не надав пояснення щодо того, коли саме після 03.07.2022 ОСОБА_1 повернувся до проходження служби та за яких обставин.

Стосовно ОСОБА_2 , то як встановлено судом першої інстації, оскаржуваним наказом №181 від 10.07.2022 ОСОБА_2 визнано таким, що 09.07.2022 самовільно залишив частину (а.с.65). Підставою вказаного висновку зазначено: довідка доповідь від 10.07.2022.

У довідці доповіді від 10.07.2022, яка складена командиром зведеного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зазначено, що 09.07.2022 під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_4 було виявлено відсутність двох військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проведеними розшуковими заходами місцезнаходження даних військовослужбовців встановлено не було (а.с.72).

У той же час, посадовими особами відповідача під час проведення службового розслідування 12.08.2022 були отримані письмові пояснення від ОСОБА_4 , який зазначив, що 10.07.2022 він знаходився у населеному пункті ОСОБА_10 , а солдати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в районі виконання завдань за призначенням (а.с.75).

Отже, факт самовільного залишення частини ОСОБА_2 09.07.2022 встановити неможливо, оскільки особа, яка, як зазначає відповідач, встановила факт відсутності військовослужбовця у своїх поясненнях, не зазначила вказані обставини.

З матеріалів справи встановлено, що з метою з`ясування об`єктивних обставин у справі, ухвалою від 31.03.2023 суд першої інстанції витребував у Військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо місця дислокації відповідача, а також виконання завдань за призначенням у період з 03.07.2022 по 12.07.2022, а також інформацію де саме (населений пункт) 09.07.2022 майором ОСОБА_4 виявлено відсутність позивачів (про що зазначено у акті службового розслідування).

Проте, на виконання вказаної вимоги суду відповідачем не надано відповідної інформації.

Також колегія суддів звертає увагу на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001835, відповідного до якого вказане провадження було зареєстровано за заявою, яка надійшла тільки 24.11.2022, а обставинами, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення зазначено: "08.07.2022 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_1 не з`явилися до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах воєнного стану" (а.с.110).

Колегія суддів звертає увагу, що вказане провадження зареєстроване щодо події 08.07.2022, у той час як оскаржувані накази визначають інші дати, а саме: 03.07.2022 ( ОСОБА_1 ) та 09.07.2022 ( ОСОБА_2 ).

У той же час, на вимогу суду ІНФОРМАЦІЯ_1 надано лист від 18.04.2023 №3114/3, у якому зазначається, що відомості щодо підтвердження факту самовільного залишення військової частини, або місця служби ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 03.07.2022 по 12.07.2022 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 17.04.2023 не надходили.

Крім того, слід зазначити, що вищевказані оскаржувані накази були прийняті відповідачем як до моменту початку службового розслідування (наказ №177 від 06.07.2022 щодо ОСОБА_1 ), так і до моменту складання акту службового розслідування (№181 від 10.07.2022 щодо ОСОБА_2 ).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, у порушення ст.77 КАС України, не довів обґрунтованість наказу №177 від 06.07.2022 щодо ОСОБА_1 та наказу №181 від 10.07.2022 щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вказані накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 року по справі № 480/6711/22 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 по справі № 480/6711/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва О.А. Спаскін