Справа № 766/11021/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 766/11021/23

Перша інстанція суддя Майдан С.І.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 травня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - поліцейський взводу роти управління патрульної поліції в Херсонській області Гнатюк Євгеній Юрійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №032334 від 27 жовтня 2023 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 травня 2023 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як поліцейським правомірно прийнято оскаржувану постанову за наслідком виявлення факту порушення ПДР позивачем.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, так як розмір таких витрат є завищеним.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Департаменту патрульної поліції зафіксовано порушення ОСОБА_1 вимог пп. «в» п. 2.3 ПДР, а саме керування транспортним засобом ГАЗ 31029 ( НОМЕР_1 ) без пристебнутого ременя безпеки, а як наслідок накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 510,00 грн, за скоєння правопорушення, відповідальність за яке передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Не погоджуючись з отриманою постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення обставин справи, судом першої інстанції, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення, з яким погоджується судова колегія з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1.1. Правил дорожнього руху (далі ПДР), що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «в» п. 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваною постановою Департаменту патрульної поліції позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за наслідком виявлення поліцейськими факту порушення позивачем вимог ПДР, а саме за керування транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки.

В свою чергу, обґрунтовуючи поданий адміністративний позов, позивачем зазначено, що суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами факт вчинення ним спірного правопорушення.

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у суб`єкта владних повноважень наявний обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти задоволення адміністративного позову.

В даному випадку, обставини скоєння позивачем спірного адміністративного правопорушення викладено поліцейським в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, суб`єктом владних повноважень надано до суду відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейських, на якому зафіксовано спірні події.

Між тим, з наданого відеозапису, що розпочинається з моменту зупинки автомобіля поліцейських, колегією суддів встановлено, що транспортний засіб позивача на момент початку відеозапису не знаходився у русі та стояв з відкритими дверима, а тому з наданого відеозапису не вбачається моменту вчинення позивачем спірного правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає недоведеним факт вчинення позивачем спірного правопорушення, а як наслідок погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне стягнення судом першої інстанції на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з аналізу вищевикладених норм процесуального права вбачається, що сторони у справі, крім суб`єктів владних повноважень, мають право на розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, розмір таких витрат визначається з урахуванням складності справи, значення справи для сторони, змісту та обсягу наданих адвокатом послуг, на підставі доказів, що відображають детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між тим, з наданих позивачем на підтвердження розміру понесених витрат доказів до суду першої інстанції вбачається, що адвокатом витрачено на надання позивачу правничої допомоги 8 годин.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суб`єктом владних повноважень не подано своїх заперечень щодо визначеної адвокатом вартості наданих послуг.

В свою чергу, враховуючи зазначені обставини, кількість складених адвокатом процесуальних документів та обсяг затраченого часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність компенсації позивачу за рахунок суб`єкта владних повноважень витрат на професійну допомогу у визначеному судом розмірі (4000,00 грн).

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 травня 2023 року без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Департамент патрульної поліції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян