Справа № 9901/374/21
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

справа №9901/374/21

адміністративне провадження №П/9901/374/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Гончарової І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Калініна О.С.,

позивача - не прибула,

представника відповідача - Басая В.О.,

представника третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву судді Ханової Раїси Федорівни про самовідвід у справі № 9901/374/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Вища рада правосуддя, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

20 вересня 2021 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича (далі - Президент України, відповідач), в якому позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в невиданні Указу «Про призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1»; зобов`язати Президента України видати Указ «Про призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1» на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), внесеного рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21, у порядок та спосіб, визначені чинним законодавством України.

26 січня 2023 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду клопотання про уточнення способу захисту, відповідно до якого вона, з огляду на прийняття Верховною Радою України Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX), просить зобов`язати відповідача видати Указ про призначення її на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду.

В судовому засіданні 17 березня 2025 року суддею Хановою Р.Ф. подано заяву про самовідвід від розгляду справи, яка вмотивована тим, що ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 05 лютого 2025 року № 180/3дп/15-25 відкрита дисциплінарна справа за скаргою Васильєва П.С. стосовно суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, Ханової Р.Ф.

Разом з тим, суддя зауважує, що вказані обставини не впливають на її неупередженість при розгляді цієї справи і не свідчать про особисту зацікавленість в результаті її розгляду.

Вирішуючи заяву про самовідвід судді Ханової Р.Ф., колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

За правилами частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, ніж визначені у цій статті Кодексу, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з:

- суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі;

- об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45 - 50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У статті 20 параграфу 2 Законодавчого інструментарію щодо конфліктів інтересів Ради Європи викладено такий виняток: «Приватні інтереси не складають конфлікту інтересів, якщо всі інші судді в країні мали би такий самий конфлікт інтересів».

В контексті цього варто зазначити, що за правилами статей 22, 266 КАС України справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції.

Таким чином, у ситуації, що розглядається, справу неможливо буде передати будь-якому іншому судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, адже усі судді перебувають під дисциплінарною юрисдикцією Вищої ради правосуддя.

Крім того, варто звернути увагу на наявність усталеного підходу в оцінці ситуацій щодо конфлікту інтересів: ситуації, які стосуються всіх суддів, а не конкретного судді, не вважаються конфліктом інтересів. Тим більше, якщо відповідна дисциплінарна скарга безпосередньо не пов`язана з предметом розгляду справи, яка розглядається.

Зважаючи на викладене, сама собою наявність у Вищій раді правосуддя дисциплінарних скарг стосовно суддів, які розглядають цю справу, до того ж і за відсутності доказів, що питання у скаргах пов`язані зі справою, що розглядається, не може бути достатньою підставою для висновку про наявність у суддів особистої, прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті справи або інших обставин, що викликають сумнів у їх неупередженості та/або об`єктивності при розгляді адміністративної справи.

Відтак, викладені в заяві про самовідвід обставини не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості як з погляду суб`єктивного критерію, так і з погляду об`єктивного критерію, яким керується ЄСПЛ, у зв`язку з чим заява про самовідвід задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 248 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні заяви судді Ханової Раїси Федорівни про самовідвід від участі у розгляді справи № 9901/374/21.

Ухвала набирає законної сили після її підписання і окремо оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. А. Гончарова

Судді Л. І. Бившева

І. Л. Желтобрюх

І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова