Справа № 464/8386/16-ц
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 рокусправа № 464/8386/16-ц
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представників позивача Кузів О.М., третьої особи ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Житловик-С», публічного акціонерного товариства «Львівський хімічний завод», про демонтаж самочинно побудованої прибудови до гаража - майстерні,

В С Т А Н О В И В:

Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради 18.11.2016 звернулася до Сихівського районного суду м. Львова з цивільним позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж самочинно побудованої прибудови до гаража-майстерні по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.2-6).

Місцевий суд в процесі розгляду справи залучив до участі в ній в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Львівську міську раду, Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», публічне акціонерне товариство «Львівський хімічний завод».

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова №464/8386/16-ц від 14.05.2018 закрито провадження в цивільній справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство "Житловик-С", Публічне акціонерне товариство "Львівський хімічний завод", про демонтаж самочинно побудованої прибудови до гаража-майстерні на підставі пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відсутній предмет спору (том 2 а.с. 220-222). За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області прийняла постанову від 11.09.2018, якою цю ухвалу Сихівського районного суду м.Львова скасувала, а справу направила до Сихівського районного суду м. Львова для продовження розгляду (том 3 а.с. 51-98).

Ухвалою від 18.10.2018 суд (головуючий суддя Тімченко О.В.) прийняв цивільну справу №464/8386/16-ц до провадження (том 3 а.с.61-62). Ухвалою від 19.12.2018 суд зупиняв розгляд справи №464/8386/16-ц до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №464/3201/18 за позовом Львівської міської Ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа Обласне КП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про скасування державної реєстрації права власності (том 3 а.с. 123-124).

Рішенням у справі №464/3201/18 від 15.11.2019, що набрало законної сили 20.06.2020, суд задовольнив повністю позов Львівської міської ради та скасував державну реєстрацію права власності нерухомого майна, а саме - гараж - майстерня загальною площею 311 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену державним реєстратором ОСОБА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) на 1/4 частки, яка належить ОСОБА_5 (номер запису про право власності: №19031510), 3/8 частки, яка належить ОСОБА_2 (номер запису про право власності№19031567) та 3/8 частки, яка належить ОСОБА_3 (номер запису про право власності №19031639). Суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно гараж-майстерня, що знаходиться на АДРЕСА_1 , збільшене у своїй площі з 166,2 кв.м. до 311,00 кв.м без отримання дозвільної документації, є об`єктом самочинного будівництва, а тому державний реєстратор не мав правових підстав здійснювати реєстрацію права власності на нього.

У зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.11.2019 у справі №464/3201/18 суд ухвалою від 07.09.2020 поновив провадження у цій справі (том 4 а.с. 20-22).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова №464/8386/16-ц від 03.02.2021 позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено, суд зобов`язав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 демонтувати по АДРЕСА_1 самочинно приєднані приміщення 10/11,5 кв.м та 11/6,7 кв.м, самочинно долучені приміщення 1/120,5 кв.м, 8/3,1 кв.м, 9/3,0 кв.м. (том 4 а.с. 80-85).

Це рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 , адвокат Сеньків Андрій Ігорович; стверджував, що з огляду на публічно-правовий характер спору, справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення з закриттям провадження у справі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 Львівський апеляційний суд прийняв ухвалу від 30.08.2021, якою рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2021 скасував, провадження у цій цивільній справі закрив (том 5 а.с. 57-62). Апеляційний суд обґрунтував це рішення так: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган місцевого самоврядування відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання. Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу. Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України «Про основи містобудування». Відповідно до статті 7 цього Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835, розгляд питань за фактами здійсненого самочинного будівництва об`єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено самочинне будівництво. У цій справі Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з вимогами про демонтаж самочинно побудованої прибудови до гаража-майстерні. Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18, від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18 та від 30 травня 2018 року у справі № 14-92цс18, від 02 квітня 2019 року у справі № 914/2584/17.

28.03.2022 Львівський апеляційний суд на підставі статті 377 ЦПК України постановив ухвалу, відповідно до якої передав цю справу до Львівського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи №464/8386/16-ц (том 5 а.с.74-75).

Львівський окружний адміністративний суд (головуючий суддя Москаль Р.М.) прийняв справу №464/8386/16-ц до провадження, призначив її до розгляду в порядку загального провадження.

У зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачки ОСОБА_5 суд зупинив провадження у справі до встановлення її правонаступників.

Ухвалою від 10.10.2024 замінив відповідачку ОСОБА_5 на її процесуального правонаступника (єдиного спадкоємця) ОСОБА_4 (том 6 а.с.111).

Участь в розгляді справи брали представники позивача, відповідачки ОСОБА_3 і третіх осіб Львівської міської ради та ПАТ «Львівський хімічний завод». Позивач та треті особина стороні позивача позовні вимоги підтримували повністю з мотивів, наведених у заявах по суті спору та з процесуальних питань, а відповідачка ОСОБА_3 , яку представляв адвокат, заперечувала проти позову з мотивів, наведених у заявах по суті спору та з процесуальних питань.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 жодного разу не прибули до суду та не подали Львівському окружному адміністративному суду заяв по суті спору чи з процесуальних питань. Переважна більшість численних судових викликів та інших процесуальних документів, що скеровувалися судом цим відповідачам за їх зареєстрованим місцем проживання (том 6 а.с.95-96), повернуті поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки усі відповідачі зареєстровані за однією адресою, суд з`ясовував можливість здійснення викликів цих відповідачів через ОСОБА_3 , що бере участь у розгляді справи через представника, проте адвокат повідомив, що не має повноважень передавати судові виклики іншим відповідачам. З огляду на це суд поряд із скеруванням цим відповідачам судових викликів поштою чотири рази здійснював судовий виклик шляхом опублікування оголошення в порядку ст. 130 КАС України (том 6 а.с. 121, 146, 154, 170). За таких обставин відповідачі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи, що стосується їх прав та обов`язків, тому суд розглянув справу за наявними доказами без їх участі.

Суд дослідив аргументи учасників справи, викладені в заявах по суті спору та промовах представників, долучені до справи докази, а також обставини, встановлені у рішенні суду №464/3201/18 за участі відповідачів, що набрало законної сили, та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

10 вересня 1997 року АТ «Львівський хімічний завод» (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) уклали договір купівлі-продажу, за яким продавець продав, а покупець придбав гараж-майстерню, загальною площею 163,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно зі звітом від 19 серпня 1997 року про експертну оцінку будівлі майстерні-гаража на АДРЕСА_1 , складеним Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, проведено огляд об`єкта нерухомості та зазначено його загальну площу 163,6 кв. м. 15 жовтня 1998 року на підставі цього договору купівлі-продажу право приватної власності на гараж-майстерню, загальною площею 163,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_7

20 лютого 2004 року Управління архітектури та містобудування Львівської міської ради Малцю Л. М. надало висновок про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою площею 0,0463 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , зокрема, обмеження щодо нового будівництва та реконструкції, при цьому дозволяється капітальний ремонт та реконструкція існуючої споруди з дотриманням нормативних вимог за умови оформлення відповідного дозволу.

22 червня 2006 року Львівська міська рада (орендодавець) та приватний підприємець ОСОБА_7 (орендар) уклали договір оренди землі, відповідно до якого орендарю в строкове платне користування передано земельну ділянку, площею 0,0463 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , для обслуговування споруди гаража-майстерні, строком на 10 років, до 09 лютого 2016 року. Пунктом 17 зазначеного договору сторони договору встановили заборону самовільної забудови земельної ділянки.

Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 06 березня 2012 року за № 33409227 підтверджується, що:

- право власності на гараж-майстерню загальною площею 163,6 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_7 ;

- загальна площа об`єкта змінилася з 163,6 кв.м на 166,2 кв. м у зв`язку з демонтажем перегородок та уточненням розмірів;

- самовільно долучено приміщення 10/11,5 кв. м та 11/6,7 кв.м.;

- самовільно здійснено добудову приміщень 1/120,5 кв. м; 8/3,1 кв. м; 9/3,0 кв.м.;

- загальна площа після самовільної добудови становить 311,0 кв. м.

Відповідно до даних технічного паспорта, затвердженого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05 березня 2012 року, загальна площа гаража майстерні, розташованого на АДРЕСА_1 , становить 163,6 кв.м.; у примітці техпаспорта вказано, що на добудову приміщень 1/120,5, 8/3,1, 9/3,0, приєднання приміщень 10/11,5, 11/6,7 документи не подані.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Спадкоємцями ОСОБА_7 , що прийняли в спадщину спірну гараж-майстерню, стали його мати ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 13 березня 2012 року, посвідченими Другою Львівською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, 15.03.2012 гараж-майстерня, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 166,2 кв.м, зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_5 (в розмірі 1/4 частини), ОСОБА_2 (3/8 частини) та ОСОБА_3 (3/8 частини). Також в згаданій інформації з реєстру зазначено про наявність самочинно збудованого майна площею 144,8 кв.м, зокрема, самовільно долученого приміщення 10/11,5 кв. м та 11/6,7 кв. м, самовільно здійсненої добудови приміщень 1/120,5 кв. м, 8/3,1 кв. м, 9/3,0 кв. м., загальна площа об`єкта після самовільної добудови становить 311,00 кв. м.

18 грудня 2012 року Управління архітектури та містобудування Львівської міської ради надало на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 висновок про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою площею 0,0463 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , зокрема, обмеження щодо нового будівництва та реконструкції дозволяється капітальний ремонт та реконструкція при умові дотримання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

25 жовтня 2013 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області склала акт за № 80с, відповідно до якого за результатами перевірки встановлено, що добудову до майстерні на АДРЕСА_1 здійснив ОСОБА_7 у 2008 році, на час перевірки роботи по будівництву не велися.

27 листопада 2013 року ОСОБА_3 зверталася до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради з листом та повідомляла, що в 2008 році її батько ОСОБА_7 здійснив добудову до існуючої будівлі належного йому приміщення гаража-майстерні, який знаходиться на АДРЕСА_1 , та просила роз`яснити їй порядок узаконення вказаного приміщення.

15 травня 2015 року Львівська міська рада (орендодавець) та громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 уклали договір оренди, на підставі якого передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0463 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , для обслуговування споруди гаража майстерні, строком на 10 років, зокрема, до 20 листопада 2014 року; пунктом 17 договору сторони встановили заборону самовільної забудови земельної ділянки.

26 жовтня 2016 року комісія ЛКП «Житловик-С» склала акт про встановлення факту незаконної прибудови до автомобільної майстерні по АДРЕСА_1 .

09 лютого 2017 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» видало ОСОБА_3 довідку № 2/1586, відповідно до якої станом на 29 грудня 2012 року гараж-майстерня літ. «Б-1» на АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини, ОСОБА_2 в розмірі 3/8 частини, ОСОБА_3 в розмірі 3/8 частини на підставі свідоцтв про право на спадщину від 13 березня 2012 року; загальна площа гаража- майстерні літ. «Б-1» внаслідок переобмірів змінилася з 166,2 кв. м на 311 кв.м.

09 лютого 2017 року державний реєстратор ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Бірак Є.В. на підставі описаних документів (довідки та свідоцтв про право на спадщину) прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстрував гараж-майстерню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 311,00 кв.м., на праві спільної часткової власності за ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини, ОСОБА_2 в розмірі 3/8 частини, ОСОБА_3 в розмірі 3/8 частини. В додаткових відомостях щодо підстав вчинення реєстраційної дії зазначено: зміна площі з 166,2 кв. м на 311,00 кв.м. згідно довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 09 лютого 2017 року за № 2/1586.

Законність реєстраційної дії державного реєстратора ОСОБА_6 , внаслідок якої загальна площа належної ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 гаража-майстерні збільшилася з 166,2 кв.м. до 311 кв.м., була предметом перевірки в порядку судового оскарження (справа №.

В процесі судового розгляду справи №464/3201/18 суд взяв до уваги висновок будівельно-технічної експертизи від 03 серпня 2018 року №17/07-18я, проведеної за заявою генерального директора АТ «Львівський хімічний завод» ОСОБА_8 , відповідно до якого:

- до гаража-майстерні загальною площею 163,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після 10 вересня 1997 року здійснено прибудову (добудову) приміщень: «розбиральний участок», під літ.1, площею 120,5 кв. м; коридор, під літ.8, площею 3,1 кв. м; санвузол під літ. 9, площею 3,0 кв. м; відпочинкова під літ.10, площею 11,5 кв. м; сауна під літ.11, площею 6,7 кв.м.;

- приміщення коридор, під літ. 8, площею 3,1 кв.м; санвузол під літ.9, площею 3,0 кв.м; відпочинкова під літ.10, площею 11,5 кв. м; сауна під літ.11, площею 6,7 кв.м. самовільно прибудовані до зовнішньої стіни гаража майстерні зі сторони будівлі заводоупраління літ «А-2» загальною площею 1 473,2 кв.м на АДРЕСА_1 та приміщення «розбиральний участок», під літ.1, площею 120,5 кв. м прибудований до зовнішньої стіни гаражу-майстерні зі сторони вулиці Рахівської;

- прибудовані (добудовані) приміщення до гаража-майстерні, який знаходиться за адресою: вулиця Рахівська, 16, місто Львів, не відповідають Державним будівельним нормам України по відношенню до будівлі заводоуправління літ. «А-2» загальною площею 1473,2 кв. м на вулиці Рахівській, 16 у місті Львові в частині пункту 1* додатку 3.1 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до листа ПАТ «Львівський хімічний завод» ОСОБА_2 при здійсненні самовільних прибудов до будівлі майстерні порушив вимоги ДБН 360-92 щодо відстаней між громадськими та допоміжними будинками промислових підприємств та самовільно здійснив прибудову, що безпосередньо примикає до адміністративно побутового корпусу заводу, що перешкоджає виконанню протипожежних дій у випадку надзвичайної ситуації. Відстань між будівлями промислових підприємств згідно ДБН повинна бути не менше 6 м., а з огляду на наявність в майстерні фарбувального відділення пожежні розриви між будівлями збільшуються на 50% до 9 м. Оскільки ПАТ «Львівський хімічний завод» відноситься до класу вибухопожежонебезпечних об`єктів, то відстань прибудови до приміщень заводу має бути не менше ніж 14 м. Натомість прибудова впритул прилягає до адміністративно-побутового корпусу заводу, а також перекриває пожежний проїзд до об`єкта цивільного захисту (бомбосховища).

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області листом від 23.08.2018 року № 3509-18 повідомив, що відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру про прийняття в експлуатацію приміщень громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради (виконавчий орган місцевого самоврядування) з 2016 року позивається до спадкоємців ОСОБА_7 про демонтаж самовільно здійснених прибудов до гаража-майстерні, оскільки такі здійснені без погодження та отримання дозволів, з порушенням будівельних норм та правил. Розгляд справи тривав до 2025 року в силу причин, детально описаних вище (прийняття місцевими загальними судами в порядку ЦПК України ухвал, що перешкоджали розгляду справи та надалі були скасовані, зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду в іншій справі, скасування рішення суду, прийнятого в порядку ЦПК України та передача справи на розгляд окружного адміністративного суду, зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю відповідачки до встановлення правонаступника тощо).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами прави та мотивами щодо їх застосування до спірних правовідносин:

1) Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з підпунктом 1) пункту а) частини першої статті 30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно з підпунктом 3) пункту б) частини першої статті 31 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні визначає Закон України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII (далі Закон №2780-XII). Відповідно до статті 7 цього Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Компетенцію виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування визначено у статті 14 Закону №2780-XII. До компетенції яких, зокрема, належать: - надання (отримання, реєстрація), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом; - забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

01.11.2016 Львівська міська рада прийняла рішення №977 «Про затвердження Положень про районні адміністрації Львівської міської ради та їх структур», яким затвердила серед іншого Положення про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради (далі - Положення).

Відповідно до розділу 4 Положення до компетенції районної адміністрації належать такі повноваження:

- розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо);

- звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, які втратили право на користування жилими приміщеннями; щодо фактів самочинного будівництва; з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду щонайменше двічі (у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 464/5495/13-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 464/5497/13-ц) формувала правові висновки, відповідно до яких той же позивач - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради - при зверненні до суду з позовами до фізичних осіб про демонтаж самочинно збудованих об`єктів діє як суб`єкт владних повноважень, тому такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів; спірні правовідносини обумовлені реалізацією Сихівською районною адміністрацією передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Такі спори є публічно-правовими, оскільки виникли за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону належить до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на наведені висновки касаційного суду суд відхиляє як помилкові аргументи представника відповідачки адвоката Сеньківа А.І. про відсутність повноважень Сихівської районної адміністрації на звернення до суду з цим позовом.

2) Відповідачі не мають доказів того, що ОСОБА_7 звертався про отримання та/або отримував документи, що надавали право здійснення будівельних робіт та спорудження об`єктів нерухомого майна загальною площею 144,8 кв.м. (311-166,2), або мав затверджений проект на запланований об`єкт будівництва.

Надані позивачем докази свідчать про те, що відповідні дозволи/погодження ані ОСОБА_7 , ані його правонаступникам (відповідачам) не надавалися, а відповідні об`єкти (прибудови «розбиральний участок», під літ.1, площею 120,5 кв. м; коридор, під літ.8, площею 3,1 кв. м; санвузол під літ. 9, площею 3,0 кв. м; відпочинкова під літ.10, площею 11,5 кв. м; сауна під літ.11, площею 6,7 кв.м.) не прийняті в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Існування перелічених об`єктів (прибудов) зафіксовано в технічній документації (технічних паспортах) та інших документах, що були виготовлені після смерті ОСОБА_7 його спадкоємцями та подавалися в органи БТІ для реєстрації права власності на успадковане нерухоме майно та до Львівської міської ради для оформлення відносин землекористування для обслуговування цього нерухомого майна.

Здійснення будівництва в АДРЕСА_1 без отримання відповідних дозволів/погоджень не тільки суперечить закону, а й було прямо заборонено ОСОБА_7 договором оренди земельної ділянки комунальної форми власності, що надавалася йому органом місцевого самоврядування з конкретною метою для обслуговування існуючого гаража-майстерні, а не для будівництва на ній нових об`єктів.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій), а відтак правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Оскільки гараж майстерню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реконструйовано зі зміною його геометричних розмірів, а саме зі збільшенням загальної площі з 166,2 кв.м до 311,00 кв.м без отримання документів, що дають право виконувати будівельні роботи та належним чином затвердженого проекту або будівельного паспорту, такий об`єкт нерухомого майна вважається об`єктом самочинного будівництва.

Обставини щодо здійснення в 2008 році самочинної добудови до гаража-майстерні спадкодавцем відповідачів визнається сторонами, що беруть участь у розгляді справи.

3) відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Суд визнає загальновідомою та такою, що не потребує доказування інформацію про те, що ПАТ «Львівський хімічний завод» є підприємством хімічної промисловості, що було засноване 1950х роках як державне підприємство, в 1990х у процесі корпоратизації на базі державного підприємства було створено акціонерне товариство, надалі реорганізоване в публічне акціонерне товариство, що є найбільшим у Західній Україні підприємством із виготовлення технічних, харчових і медичних газів і газових сумішей (зокрема зварювальних). Продукцією підприємства є азот у балонах, скраплений азот, аргон, технічний кисень у балонах, медичний кисень, вуглекислий газ у балонах, вуглекислий рідкий газ, зварювальне обладнання.

ОСОБА_7 в 1997 році придбав в АТ «Львівський хімічний завод» гараж-майстерню загальною площею 163,6 кв.м, що знаходиться за адресою: вулиця Рахівська, 16, місто Львів.

Відповідно до п. І додатку 3.1 «ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», протипожежні відстані між житловими, громадськими і допоміжними будинками промислових підприємств треба приймати за таблицею 1 (числівник), а протипожежні відстані між житлових, громадських адміністративно-побутових будівель до виробничих будинків промислових підприємств, сільськогосподарських будівель і споруд треба приймати за таблицею 1 (знаменник), що становить 6/9 м відповідно, для будівель І, ІІ ступеня вогнестійкості.

Місцевий підрозділ ДСНС повідомляв підприємство про заборону зменшення мінімальних протипожежних відстаней під час експлуатації об`єктів, оскільки це кваліфікується як порушення пп.1.1 Розділу ІІІ НАПБ А.01.001-2014 «Правила пожежної безпеки в Україні».

До проведення ОСОБА_7 реконструкції гаража-майстерні шляхом прибудови нових приміщень відстань між спірним гаражем-майстернею та будівлею заводоуправління ПАТ «Львівський хімічний завод» (приміщення клубу та адмінкорпусу) літ. «А-2» становила 6,77 м. (див. поверховий план на будівлю літ. 1Б-1» по вулиці Рахівській, 16 у м. Львові, складеного ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 06.03.2012, що відповідало додатку ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», оскільки становила більше 6 метрів.

При проведенні будівельно-технічної експертизи (висновок №17/07-18я від 03.08.2018) під час проведення огляду були проведені заміри між будинками та встановлено, що після здійснення ОСОБА_7 прибудови до гаража-майстерні відстань між будівлями зменшилася до 3,28 м, що порушує згадані норми ДБН.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 , придбавши для здійснення підприємницької діяльності нежитлові приміщення гаража-майстерні, здійснив в 2008 році самовільну прибудову нових приміщень співставної площі (збільшення загальної площі об`єкта з 166,2 кв.м до 311,00 кв.м) без затвердженого проекту та дозволу на виконання будівельних робіт на земельній ділянці, що надавалася з йому як приватному підприємцю метою обслуговування існуючої будівлі (угода містила заборону самовільної забудови земельної ділянки). Суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 , здійснивши описану самовільну прибудову:

- істотно порушив будівельні норми і правила, оскільки внаслідок проведеної ним забудови земельної ділянки порушено нормативи щодо протипожежних відстаней з будівлями згаданого підприємства хімічної промисловості, діяльність якого в силу профілю діяльності об`єктивно несе підвищені ризики в контексті пожежної безпеки;

- вчинив дії, що суперечить суспільним інтересам (дотримання правил містобудування та пожежної безпеки) та порушує права інших осіб (власних працівників та працівників суміжного підприємства) на безпечні умови праці.

Оцінюючи висновки наданого представником відповідачки ОСОБА_3 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 15.04.2019 суд враховує, що такі не містять оцінки дотримання при здійсненні самовільного будівництва державних будівельних норм та правил. Висновок експерта про те, що добудова до гаража-майстерні, внаслідок якої загальна площа збільшилася з 163,6 кв.м. до 311 кв.м., «не перешкоджає власнику суміжної земельної ділянки ПАТ «Львівський хімічний завод» у користуванні його земельною ділянкою та нерухомим майном» ніяк не стосується обставин, що досліджуються судом в цій справі, а саме: - описана добудова здійснена без затвердження проекту, отримання дозволу власника земельної ділянки та отримання дозволу компетентного органу на виконання будівельних робіт; - здійснення з істотним порушенням державних будівельних норм та правил.

Оцінюючи встановлені обставини справи в контексті оцінки обґрунтованості позовних вимог виконавчого органу місцевого самоврядування суд дійшов висновку, що єдиним способом перебудови самовільно реконструйованого об`єкта є демонтаж прибудови до гаража - майстерні, внаслідок чого будуть відновлені протипожежні відстані між цією будівлею та сусідніми будівлями підприємства хімічної промисловості.

Оскільки спадкоємці ОСОБА_7 прийняли спадщину та зареєстрували право власності на будівлю гаража-майстерні з використанням технічної документації, виготовленої в 2012 році (після смерті спадкодавця), що містила чіткі та недвозначні вказівки про існуючі самовільні прибудови до належного спадкодавцю гаража-майстерні, то вони були або повинні були бути обізнаними про ризики прийняття такого спадку. Отже, відповідачі як спадкоємці ОСОБА_7 , успадкували весь комплекс його прав та обов`язків щодо успадкованого майна, в тому числі щодо його приведення у відповідність до попереднього стану шляхом демонтажу самовільної прибудови.

Оцінюючи описані вище дії відповідачів щодо реєстрації права власності на реконструйований об`єкт збільшеної площі на підставі довідки сумнівного змісту в той час, як ця справа вже перебувала на розгляді суду, а також їх подальші процесуальні дії, суд дійшов висновку, що відповідачі тривалий час успішно діяли недобросовісно з метою продовження строку використання самовільно збудованого об`єкта.

Підсумовуючи наведені мотиви суд дійшов висновку, що позовні вимоги Сихівської районної адміністрації є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується ст. 139 КАС України та такими мотивами: враховуючи статус позивача в цьому спорі як суб`єкта владних повноважень понесені ним судові витрати на сплату судового збору з відповідачів не стягують та покладаються на нього (позивача). Понесені відповідачами судові витрати покладаються на них. Повне рішення виготовлене 17.03.2025.

Керуючись ст.ст. 19-22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) демонтувати самовільно побудовану прибудову до гаража майстерні, що розташований на АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович