Справа № 500/6583/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6583/24 пров. № А/857/33827/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) у справі № 500/6583/24 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2024 у виконавчому провадженні №76385180 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 76385180 щодо стягнення виконавчого збору винесена 24.10.2024 за умов закінчення 10.10.2024 виконавчого провадження №75305662 на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, тобто з порушенням визначених цим Законом строку та порядку для здійснення таких дій. Зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору №75305662 від 14.06.2024 УДМС в Тернопільській області не оскаржувалася, оскільки позивач до 18.09.2024 був впевнений, що виконав рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 №500/3021/23 в повному обсязі. Наголошує, що повторно розглядаючи заяву ОСОБА_1 про прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації від 01.06.2023, боржник фактично виконав судове рішення у справі №500/3021/23.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Враховуючи вимоги статті 287 та статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження №75305662 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 07.05.2024 у справі №500/3021/23, про зобов`язання УДМС в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.06.2023 про прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.13).

Виконавче провадження №75305662 відкрите 14.06.2024, про що державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. У постанові вказано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Одночасно 14.06.2024 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 32000 грн (а.с.14).

10.10.2024 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75305662 на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону №1404-VIII. З її змісту вбачається, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3021/23 не виконано (а.с.10, зворот - 11).

24.10.2024 державним виконавцем Відділу ДВС відкрито виконавче провадження №76385180 про примусове виконання виконавчого документу - постанови від 14.06.2024 ВП №75305662 про стягнення з УДМС в Тернопільській області виконавчого збору у розмірі 32000 грн (а.с.10).

Не погоджуючись із постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2024 ВП №76385180, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 14.06.2024 державний виконавець одночасно з відкриттям виконавчого провадження №75305662 виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн, яка є чинною та не скасованою в судовому порядку. У межах виконавчого провадження №75305662 виконавчий збір не стягнуто, а виконавче провадження закінчено з підстав, які не звільняють боржника від сплати виконавчого збору.

Суд першої інстанції наголосив, що оскаржувана постанова є правомірною, оскільки направлена на виконання постанови від 14.06.2024 про стягнення виконавчого збору і прийнята за наслідками закінчення виконавчого провадження №75305662.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-УІІІ (далі - Закон №1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-УІП виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 4 ст.19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону №1404-VIII).

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII (на підставі якої закінчено виконавче провадження у спірному випадку) виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Виходячи з аналізу наведених норм, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. У подальшому після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, державний виконавець має вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, і це є обов`язком, а не правом державного виконавця.

При цьому, стягнення виконавчого збору не залежить від здійснення державним виконавцем виконавчих дій в межах відповідного виконавчого провадження. Натомість, навіть за відсутності заходів з примусового виконання після завершення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ у державного виконавця наявний обов`язок винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати за примусове виконання рішення немайнового характеру.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 25.05.2023 у справі №420/1233/19, від 01.08.2024 у справі № 640/11506/21.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2024 державний виконавець одночасно з відкриттям виконавчого провадження №75305662 виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн. У межах даного виконавчого провадження виконавчий збір не стягнуто.

Апелянтом визнається, що вказана постанова є чинною.

10.10.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75305662 на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону №1404-VIII, оскільки рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3021/23 не виконано.

Тобто, виконавче провадження закінчено з підстав, які не звільняють боржника від сплати виконавчого збору.

З огляду на викладене, 24.10.2024 державним виконавцем розпочато примусове виконання постанови від 14.06.2024 про стягнення з УДМС в Тернопільській області виконавчого збору у виконавчому провадженні №75305662, про що винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №76385180.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі дії державного виконавця є правомірними, оскільки направлені на виконання постанови від 14.06.2024 про стягнення виконавчого збору і вчинені за наслідками закінчення виконавчого провадження №75305662.

Щодо доводів апелянта про те, що боржник добровільно виконав рішення суду у справі №500/3021/23, то колегія суддів зазначає, що про невиконання вказаного рішення свідчить окрема ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2024, якою визнано протиправною бездіяльність УДМС в Тернопільській області щодо виконання не в повному обсязі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 у справі № 500/3021/23.

Стосовно покликання скаржника на недотримання відповідачем строку для відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження, то відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку має місце лише недотримання державним виконавцем строку відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження, однак порушень процедури не встановлено, а протилежного скаржником не доведено.

За таких умов порушення строку не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, а також враховуючи те, що постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконавче провадження №75305662, є чинною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятої державним виконавцем оскаржуваної постанови від 24.10.2024 №76385180.

При обґрунтуванні цієї постанови апеляційним судом враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 272, 287, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі № 500/6583/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар