Справа № 161/665/25
Суддя: Присяжнюк Л. М.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/665/25
Провадження № 2-а/161/53/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Присяжнюк Л.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

13.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 06.01.2025 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, було винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення № 1324, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП (далі Постанова). Зі змісту оскаржуваної Постанови слідує, що причиною накладення на нього адміністративного стягнення стало неприбуття 14.10.2024 року за мобілізаційною повісткою. Вважає дану Постановою незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що оскаржуване рішення відповідача підписане неуповноваженою для цього особою. Жодних повісток, які б зобов`язували його з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 ним не отримувалося. Натомість, він в належний спосіб виконав свій обов`язок з приводу уточнення облікових даних та проходження ВЛК, а з 24.08.2024 року отримав право на відстрочку (бронювання) від призову на військову службу строком на 12 місяців. Враховуючи наведене, просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 1324 від 06.01.2025 року, провадження у справі за ознаками ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2025 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.01.2025 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що під час здійснення мобілізаційних заходів в особливий період на адресу ОСОБА_1 було надіслано повістку, яка зобов`язувала його з`явитися 14.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, позивач покладений на нього обов`язок не виконав, а надіслана йому повістка повернулася на адресу відповідача без вручення адресату. За наслідками встановлених обставин щодо ОСОБА_1 30.12.2024 року складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, а 06.01.2025 року винесено оскаржувану Постанову. В тексті Постанови наявна технічна помилка при зазначенні прізвища особи, яка здійснювала розгляд справи за ч. 3 ст. 210 КУпАП, проте така не впливає на правильність прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. Вважає, що оскаржувана Постанова в повній мірі відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.

04.02.2025 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив. В обгрунтування своїх доводів останній зазначив, що на наявність технічної помилки, на яку посилається сторона відповідача, у розумінні вимог чинного законодавства свідчить про незаконність оскаржуваної постанови. Заявлені позовні вимоги просив задовольнити повністю.

З огляду на те, що обидві сторони у повному обсязі скористалися своїми правами щодо подання процесуальних документів, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.12.2024 року оператором ІНФОРМАЦІЯ_2 ст. солдатом ОСОБА_3 було складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 1324, зі змісту якого слідує наступне: «30.12.2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що ОСОБА_1 не з`явився по повістці № 268951 від 04.10.2024 року, яка зобов`язувала його з`явитися на 14.10.2024 року, чим порушив правила ведення військового обліку». Вказані дії інкриміновані за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

06.01.2025 року щодо ОСОБА_1 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення № 1324, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Зі змісту вищевказаної постанови слідує наступне: «30.12.2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що ОСОБА_1 , 1993 р.н., не прибув по повістці № 268951 від 04.10.2024 року, що зобов`язувала його з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2024 року, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пп. 2 п. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року.

Відповідно до пп. 2 п. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, - призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Статтею 210 КУпАП визначено, що:

(ч. 1 статті) порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

(ч. 2 статті) повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

(ч. 3 статті) вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Варто зауважити, що жодною зі сторін не заперечувався факт надіслання ІНФОРМАЦІЯ_3 на поштову адресу ОСОБА_1 повістки про необхідність уточнення даних, а також неприбуття останнього за вказаною вимогою через її неотримання позивачем.

ОСОБА_1 у своєму позові посилається, зокрема, на незаконність оскаржуваної постанови через наявні у ній недоліки.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається зі змісту постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про адміністративне правопорушення № 1324 від 06.01.2025 року, в її описовій частині зазначено, що розгляд справи щодо ОСОБА_1 здійснювався тво начальника установи підполковником ОСОБА_2 , проте така була підписана майором ОСОБА_4 .

Вищевказана невідповідність є порушенням вимог п. 1 ч. 2 ст. 283 КУпАП, оскільки постанова повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову.

Наявна в оскаржуваній постанові розбіжність позбавляє суд можливості стверджувати про те, що таке рішення суб`єкта владних повноважень винесено уповноваженою для цього посадовою особою.

Зокрема, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 не було долучено до свого відзиву службового наказу, зі змісту якого вбачалося б, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП здійснено чинним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Також суд наголошує на такому.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП імперативно визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, з поміж іншого, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Вищевказані норма КУпАП є бланкетною та містить відсилання до відповідних правил військового обліку, які регламентовані низкою нормативно-правових актів.

Однак, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 1324 від 30.12.2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, такий містить загальне формулювання про «порушення правил ведення військового обліку», без зазначення конкретного нормативного акту, який передбачає відповідальність за відповідне правопорушення.

Тобто, вищевказаний протокол не відповідає вимогами ст. 256 КУпАП.

Насамперед суд наголошує на тому, що зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення конкретного нормативного акту, який передбачає відповідальність за інкриміноване правопорушення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого ст. 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне в об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти рф» (заява № 36673/04), «Карелін проти рф» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Із аналізу Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 року № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 року № 3/02-18) слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом, який фіксує факт вчинення відповідного правопорушення, а решта матеріалів (доказів) є похідними від нього.

Враховуючи, що при оформленні щодо ОСОБА_1 адміністративного протоколу не дотримано вимог чинного законодавства України, такий документ не може бути взятий за основу доведеності вини останнього.

У свою чергу, здобуті на підставі протоколу про адміністративне правопорушення докази визнаються не належними та не допустимими, а також такими, які не можуть бути взятими до уваги для доведення винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього події та складу інкримінованого правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі ст.ст. 210-1, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою по адміністративне правопорушення № 1324 від 06.01.2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити.

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 17 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Л.М. Присяжнюк