Справа № 240/8288/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/8288/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправним рішення командира військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з необхідністю постійного догляду за рідною бабусею по материнській лінії ОСОБА_2 , як особою з інвалідністю І групи, на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посади - радіотелефоніст 4-го розрахунку 2-го реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї у військовій частині НОМЕР_1 , у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зняти з військового обліку.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав, що він є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 у званні старшого солдата на посаді - радіотелефоніст 4-го розрахунку 2-го реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї у Військовій частині НОМЕР_1 .

Зазначив, що у нього є право на звільнення з військової служби, через що 22.11.2023 року він подав до відповідача рапорт про звільнення зі служби на підставі пп "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має І групу інвалідності.

Як стверджує позивач, до рапорту ним було додано необхідні документи, що підтверджують зазначені обставини, однак, командир Військової частини НОМЕР_1 залишив рапорт без задоволення, аргументуючи свою відмову тим, що ОСОБА_2 не визнана судом недієздатною; потребує постійної сторонньої допомоги, а не постійного стороннього догляду; що не встановлено родинних відносин першої черги спорідненості між нею та ОСОБА_1 , що як кожне саме по собі, так і все це в сукупності не є підставою для звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Позивач вважає відмову відповідача у задоволенні поданого ним рапорту протиправною, посилаючись на те, що спорідненість його з ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 13.12.1986 року, де матір`ю зазначена ОСОБА_4 , яка до шлюбу мала дівоче прізвище ОСОБА_5 , а батьками ОСОБА_6 , в свою чергу, згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 15.03.1967 р., були ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , яка, виходячи з наведеного, є бабусею позивача.

Крім того, з посиланням на Державний стандарт догляду вдома, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 13.11.2013 року № 760, позивач зазначає, що поняття постійного стороннього догляду, допомоги та нагляду у розумінні Державного стандарту догляду вдома за своєю суттю є синонімами і мають один юридичний зміст й надаються особам з дуже тяжкою інвалідністю, які нездатні до самообслуговування. Такою особою є бабуся позивача.

Позивач стверджує, що при поданні рапорту про звільнення до Військової частини НОМЕР_1 не залишив собі його копії, тому просив суд витребувати його від відповідача.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи провести за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та зобов`язано його надати належним чином завірену копію рапорту позивача.

Відповідач у відзиві від 02.06.2024 року №839/4562 на позовну заяву заперечив проти вимог позивача, вказує, що зазначені позивачем у позові обставини не відповідають дійсності. Звертає увагу, що за доводами позивача останньому було відмовлено у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за такою сімейною обставиною, як необхідність здійснення постійного догляду за рідною бабусею як особою з інвалідністю І групи, в той час як у рапорті позивач зазначив іншу підставу для звільнення, а саме у зв`язку із здійсненням опіки над ОСОБА_2 , яка є інвалідом І групи.

Однак, як стверджує відповідач, Військовою частиною було розглянуте клопотання ОСОБА_1 щодо звільнення не лише за зазначеною ним підставою в рапорті, а й за можливої наявності інших підстав, визначених статтею 26 Законом №2232-ХІІ, про що було зазначено у наданій йому відповіді.

Відповідач переконує, що позивачем не було підтверджено у поданому ним рапорті від 22.11.2023 року та доданими до нього документами наявність у нього підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час звернення з даним рапортом) ні за такими сімейними обставинами, як у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, так як позивач не є та його не визнано у встановленому Законом прядку опікуном ОСОБА_2 , а остання не є особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; ні у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, оскільки з наданого позивачем висновку медико-соціальної експертної комісії випливає, що ОСОБА_2 не потребує постійного стороннього догляду, наявні інші родичі ОСОБА_2 першого та другого ступеня спорідненості, які проживають разом з нею та можуть здійснювати догляд за нею.

Окремо відповідач звернув увагу на вимогу позивача про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 зняти його з військового обліку. Така вимога до Військової частини, як стверджує відповідач, є безпідставною, оскільки взяття (постановлення) на військовий облік, так саме як і зняття та виключення з нього, у відповідності до статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснюється виключно територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, Центральним управлінням або регіональними органами Служби безпеки України та підрозділами Служби зовнішньої розвідки України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, у відповідності до норм матеріального права, які їх регулюють, з урахуванням фактичних обставин справи, суд встановив таке.

Як зазначено позивачем у позові та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день подання позову є військовослужбовцем, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Приписами ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р. (далі - Положення).

Відповідно до п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У свою чергу, подання рапорту «по команді» передбачає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, та далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно із Законом № 2232-XII та Указом Президента України "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" №1153 від 10.12.2008 р., наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 р. (зі змінами) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція), яка визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточняються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Отже, обов`язковою умовою звернення до суду є наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення та бути доведеним (предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зміст копії рапорту, наданого відповідачем на підтвердження факту звернення позивача щодо звільнення з військової служби, ОСОБА_1 заперечує, стверджуючи, що такі підстави для звільнення, які зазначені у цьому рапорті, він не вказував і підпис на такому рапорті не ставив.

В зв`язку з цим позивач заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для з`ясування питання, хто замість нього проставив підпис на рапорті.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, при цьому питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Разом з тим, слід зазначити, що, звертаючись до суду з цим позовом та зазначаючи у ньому підставою для звільнення з військової служби підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ - необхідність здійснення постійного догляду за своєю бабусею, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду, позивач не надав копії рапорту, з яким він звертався до відповідача і зі змісту якого можна було б достовірно встановити аналогічні заявлені ним підстави для звільнення з військової служби.

Доказів подання рапорту від 08.02.2024 року, як і копії такого рапорту позивач суду не надав.

Отже, в зв`язку з відсутністю доказу існування рапорту позивача та суперечливого, як доказу, рапорту відповідача, неможливо стверджувати й про взаємну суперечливість цих рапортів, що є передумовою для здійснення експертизи. Тому суд залишає без задоволення клопотання позивача про проведення почеркознавчої експертизи.

При цьому, в контексті оцінки в якості належності та допустимості як доказу копії рапорту, наданого відповідачем, судом також береться до уваги і та обставина, що у цій копії рапорті порушено правило подання рапорту «по команді» від командира взводу до командира батареї і далі. Крім того, містяться розбіжності в датах: під переліком документів проставлена дата 17.11.2023 року, тоді як навпроти посад командирів, які передають рапорт «по команді», стоїть дата 17.05.2023 року.

За наведених обставин, коли твердження позивача про викладений ним зміст рапорту до відповідача не знайшли свого підтвердження, висновок про порушення відповідачем прав позивача є передчасним.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби із зазначенням законодавчо визначених підстав та наданням документів на підтвердження таких обставин.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у звільненні з військової служби є необґрунтованими та недоведеними.

Безпідставною є й вимога позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 зняти позивача з військового обліку, оскільки, як слушно зазначив відповідач у цій справі, питання зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до статті 37 Закону № 2232-ХІІ є повноваженнями відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у цій справі.

Керуючись статтями 2, 77, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови у звільненні з військової служби та зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби у запас і зняти його з військового обліку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко