Справа № 160/21402/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/21402/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року (суддя Маковська О.В.) в справі № 160/21402/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправним та скасування рішення №49 від 26 червня 2024 року про відмову у призначення пенсії за віком;

зобов`язання зарахувати періоди роботи з 12.10.2003 по 28.02.2007, з 01.11.2008 по 30.04.2009, з 01.06.2009 по 16.06.2009, період безробіття з 21.03.2019 по 01.04.2019 до страхового стажу;

зобов`язання призначити пенсію за віком з 15 липня 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №49 від 26.06.2024 про відмову у призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи з 30.03.1988 по 01.03.1996, з 18.03.1996 по 18.12.1996, з 18.12.1996 по 15.09.1997, з 15.09.1997 по 30.09.1998, з 01.01.1999 по 11.08.2003, з 21.11.2003 по 30.11.2003, період безробіття з 22.08.2003 по 24.09.2003 до страхового стажу ОСОБА_1 , зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 15 липня 2024 року.

Вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягає у обранні судом першої інстанції неефективного способу захисту прав позивача, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Суд першої інстанції не зобов`язав відповідача ані призначити позивачу пенсію, ані зарахувати вказані періоди до стажу, зобов`язавши відповідача лише повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду у оспорюваному рішенні. За таких умов, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, відповідач може повторно відмовити позивачу у призначенні пенсії з інших підстав, що змусить позивача повторно звернутися до суду.

Вважає безпідставними доводи суду першої інстанції, що зобов`язання відповідача зарахувати періоди стажу та зобов`язання призначити пенсію є втручанням в його адміністративний розсуд (дискреційні повноваження).

Також суд першої інстанції безпідставно вказує у рішенні на відсутність обґрунтування щодо такої підстави відмови у призначенні пенсії, як «відсутність інформації про місце проживання заявниці», оскільки вибір норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, покладено саме на суд.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення нове про відмову у задоволенні позову.

ГУ ПФУ вказує на правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії, зазначає про обов`язок заявника подати документи на підтвердження страхового стажу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач просить відмовити у її задоволенні.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.06.2024 у віці 59 років 11 місяців 4 днів звернулася із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 26.06.2024 №49 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

В рішенні зазначено, що вік заявника 59 років 11 місяців 4 дні.

Необхідний страховий стаж 31 рік.

Стаж особи для права на пенсію становить 18 років 6 місяців 23 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до загального стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.04.1988, на титульній сторінці ім`я не співпадає з паспортними даними ОСОБА_2 .

Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 22.1 п.2. пп 4 Закону №1058, особа, яка звертається за призначенням пенсії повинна пред`явити обов`язковий документ для призначення пенсії паспорт громадянина України або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрацію) та вік.

Права на призначення пенсії заявниця не має, в зв`язку з відсутністю інформації про її місце проживання та стажу роботи.

Суд першої інстанції вказав, що доказів визнання недостовірними як записів у трудовій книжці, так і самої трудової книжки позивача, відповідачем не надано, та вважав, що відповідачем безпідставно не розглянуто записи в трудовій книжці на предмет можливості зарахування періодів роботи до стажу, з підстав недоліків в її заповненні.

Судом першої інстанції звернуто увагу, що відповідно до змісту оскаржуваного рішення підставою для відмови у призначенні пенсії стало не лише відсутність інформації про стаж (не врахування трудової книжки), а і відсутність інформації про місце проживання заявниці, а позивачем, в позовній заяві не надано жодного обґрунтування щодо такої підстави відмови у призначенні пенсії, як «відсутність інформації про місце проживання заявниці».

Щодо позовної вимоги про зарахування періодів роботи до страхового стажу суд першої інстанції зазначив, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову в їх зарахуванні до страхового стажу та, як наслідок, в оскаржуваному рішенні не зазначено підстав такого не зарахування, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку правомірності чи не правомірності дій відповідача в цій частині.

Врахувавши, що відповідачем не здійснювалось обчислення страхового стажу позивача з урахуванням періодів трудової діяльності, які відображено у трудовій книжки, з урахуванням висновків суду у даній справі, суперечність стосовно дати, з якої позивач просить призначити пенсію, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту буде зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 18 червня 2024 у віці 59 років 11 місяців 4 днів звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким 26 червня 2024 року прийнято рішення №49 про відмову у призначенні пенсії за віком.

В рішенні зазначено наступне: вік заявника 59 років 11 місяців 4 дні; необхідний страховий стаж 31 рік; стаж особи для права на пенсію становить 18 років 6 місяців 23 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до загального стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 24.04.1988, на титульній сторінці ім`я не співпадає з паспортними даними « ОСОБА_2 ».

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 22.1 п.2. пп 4 Закону №1058, особа, яка звертається за призначенням пенсії повинна пред`явити обов`язковий документ для призначення пенсії паспорт громадянина України або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрацію) та вік.

Права на призначення пенсії заявниця не має, в зв`язку з відсутністю інформації про її місце проживання та стажу роботи.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності через порушення порядку ведення трудової книжки, правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а також ефективність обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція № 58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Відтак, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком з підстав незарахування відповідачем до страхового стажу певних періодів трудової діяльності через дефектність трудової книжки та, відповідно, протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.

ГУ ПФУ в апеляційній скарзі не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, вказує, зокрема, на обрання неефективного способу захисту прав позивача.

Стосовно доводів позивача в частині не зарахування періодів роботи до страхового стажу суд зазначає, що позивач в позовній заяві просила зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 12.10.2003 по 28.02.2007, з 01.11.2008 по 30.04.2009, з 01.06.2009 по 16.06.2009 та період безробіття з 21.03.2019 по 01.04.2019.

Разом з тим, в апеляційній скарзі вказано, що зарахуванню до страхового стажу підлягали періоди трудової діяльності з 30.03.1988 по 01.03.1996, з 18.03.1996 по 18.12.1996, з 18.12.1996 по 15.09.1997, з 15.09.1997 по 30.09.1998, з 01.01.1999 по 11.08.2003, з 21.11.2003 по 30.11.2003, період безробіття з 22.08.2003 по 24.09.2003, про що вказано в тексті позовної заяви.

Відповідно до частин другої - третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Судом першої інстанції правильно вказано, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав, та їх обґрунтуванням покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України.

Отже, наведене у позовній заяві формулювання позовних вимог (зазначення невірних періодів, які мають бути зараховані до страхового стажу) не дозволяє суду розглянути позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати певні періоди до страхового стажу.

Крім того, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що вимога про зобов`язання відповідача зарахувати визначені позивачем періоди до страхового стажу не може бути задоволена з тих підстав, що відповідачем не приймалось рішення про відмову в таких періодів зарахуванні до страхового стажу, в оскаржуваному рішенні не зазначено як про незарахування таких періодів до страхового стажу, так й підстав такого не зарахування, що позбавляє суд можливості оцінити таке рішення на предмет правомірності.

Стосовно доводів позивача про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність в підставах позову обґрунтування протиправності рішення відповідача в частині відсутності інформації про місце проживання позивача суд звертає увагу на те, що позивачем, дійсно, в підставах позову не наведено обґрунтування цього питання, а сам факт зазначення у заяві про призначення пенсії місця проживання за відсутності таких підстав позову вказує на обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Позивач в апеляційній скарзі зауважує про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди та призначити позивачу пенсію, а повноваження відповідача не є дискреційними.

Як зазначено вище, саме до повноважень органу Пенсійного фонду належить питання обчислення страхового стажу (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Враховуючи про те, що судом не зобов`язано відповідача зарахувати певні періоди до страхового стажу, саме територіальний орган Пенсійного фонду має розглянути питання обчислення страхового стажу позивача з врахуванням висновків суду першої інстанції в цій справі.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки суд позбавлений компетенції з обчислення страхового стажу, що унеможливлює висновок про достатність такого стажу для призначення пенсії за віком, суд першої інстанції правомірно зобов`язав орган Пенсійного фонду повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, доводи позивача про відсутність у відповідача в контексті спірних правовідносин дискреційних повноважень є безпідставними.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі № 160/21402/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі № 160/21402/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 19 березня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 19 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов