Справа № 640/37212/21
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 березня 2025 року Справа № 640/37212/21 Провадження: ЗП/280/53/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київського міського центру зайнятості

про стягнення невиплаченої допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Київського міського центру зайнятості (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- стягнути з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 невиплачену допомогу по частковому безробіттю у розмірі 6626,96 грн на період карантину, відповідно до вимог Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 №306 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за період грудень 2020 р. - березень 2021 р.;

- стягнути з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. В період з квітня 2020 року по березень 2021 року позивачка подавала документи на отримання допомоги по часткового безробіття під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Проте, за період з грудня 2020 року по березень 2021 року зазначену допомогу позивачка не отримала. З 01.04.2021 позивачка припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець (далі ФОП). Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 15.09.2021 №979 про виділення коштів з Держбюджету на покриття заборгованості з виплати допомог по часткову безробіттю для малого та середнього бізнесу. Проте, відповідач не включив позивачку до списку осіб, яким має бути виплачена заборгованість. На звернення позивачки із заявою про виплату заборгованості, відповідач листом повідомив про те, що абз. 4 п. 15 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №306 (далі Порядок №306), у разі припинення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, яка є застрахованою особою, щодо якої подані відомості, передбачені підпунктом 3 пункту 9 цього Порядку, у період між поданням зазначених відомостей і перерахуванням центром зайнятості коштів для виплати допомоги зазначені кошти не перераховуються, а кошти, отримані нею за період після припинення державної реєстрації, повертаються до Фонду. Позивач зазначає, що зазначені норми з`явились у редакції Порядку №306 від 23.06.2021 та посилається на принцип незворотності нормативно-правових актів у часі.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 21.02.2022 відкрив провадження в адміністративній справі та вирішив здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач позовну заяву не визнав. У письмовому відзиві від 27.05.2022 посилається на те, що з 23.06.2021 до Порядку №306 внесено зміни, якими визначено, що у разі припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, яка є застрахованою особою, щодо якої подані відомості, передбачені підпунктом 3 пункту 9 цього Порядку, у період між поданням зазначених відомостей і перерахуванням центром зайнятості коштів для виплати допомоги, зазначені кошти не перераховуються.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд.

На виконання вимог Закону № 3863-ІХ наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).

На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399 справу передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

11.02.2025 зазначена справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на супровідному листі, та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями остання передана для розгляду судді Лазаренку М.С, присвоєно номер провадження ЗП/280/53/25.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.02.2025 адміністративну справу №640/37212/21 прийнято до провадження, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

У встановлений судом в ухвалі від 14.02.2025 строк сторонами не надано жодних додаткових пояснень. За таких обставин, суд здійснює розгляд за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Позивачка, як ФОП, на підставі наказу №890 від 06.07.2020 Київського міського центру зайнятості отримувала допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У період з квітня 2020 року по березень 2021 року позивачкою подавалися відомості про ФОП, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону № 5067-VI за грудень 2020 року по березень 2021 року.

Відповідачем було виплачено позивачці допомогу по частковому безробіттю за період з квітня по листопад 2020 року у розмірі 15 325,01 грн.

З 01.04.2021 позивачка припинила свою діяльність як ФОП.

Листом-відповіддю від 03.11.2021 №282.2-2053/21 на звернення позивачки, відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину за період з грудня 2020 року по березень 2021 року.

Відмову обґрунтовано тим, що у період з січня по серпень 2021 року тимчасові кошториси ОЦЗ не містили видатки на виплату допомоги по частковому безробіттю на період карантину. Також послався на норму абз. 4 п. 15 Порядку №306, якою встановлено, що у разі припинення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, яка є застрахованою особою, щодо якої подані відомості, передбачені підпунктом 3 пункту 9 цього Порядку, у період між поданням зазначених відомостей і перерахуванням центром зайнятості коштів для виплати допомоги зазначені кошти не перераховуються, а кошти, отримані нею за період після припинення державної реєстрації, повертаються до Фонду.

З вимогою про стягнення з відповідача невиплачених коштів по частковому безробіттю на період карантину, позивачка звернулась з даною позовною заявою до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI), який застосовується судом в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ Закон № 5067-VI доповнено статтею 47-1 «Допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка набула чинності з 02 квітня 2020 року.

За приписами частини першої статті 47-1 Закону № 5067-VI (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону № 5067-VI для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи:

1) заяву у довільній формі;

2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності;

3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею;

4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Позивачем міському центру зайнятості для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину подано документи, передбачені частиною другою статті 47-1 Закону № 5067-VI.

Абзацом другим частини п`ятої статті 47-1 Закону № 5067-VI передбачено, що фінансування виплат, визначених цією статтею, здійснюється в межах коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Абзацом першим частини сьомою статті 47-1 Закону № 5067-VI встановлено, що роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, може звернутися за отриманням допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації протягом 90 календарних днів з дня зупинення (скорочення) виробництва, але не пізніше строку, визначеного порядком надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини восьмої статті 47-1 Закону № 5067-VI рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації приймається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на регіональному рівні протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених цією статтею, до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядок надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, її розмір, строки надання, а також порядок повернення коштів, спрямованих на фінансування такої допомоги, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 47-1 Закону № 5067-VI).

Порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306 (далі Порядок № 306, застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 5 Порядку № 306 передбачено, що сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності та протягом 30 календарних днів після завершення карантину в разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення (скорочення) діяльності.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 306 фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину може здійснюватися в межах коштів, передбачених на такі цілі в бюджеті Фонду, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 306 роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, може звернутися за отриманням допомоги по частковому безробіттю на період карантину протягом 90 календарних днів з дня зупинення (скорочення) діяльності.

Абзацами першим та другим пункту 10 Порядку № 306 встановлено, що рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину приймається обласним або Київським міським центром зайнятості протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених пунктом 9 цього Порядку.

Рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину оформлюється наказом обласного або Київського міського центру зайнятості.

За змістом пункту 13 цього Порядку у разі прийняття рішення про відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину центр зайнятості протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення письмово повідомляє про нього роботодавцю/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, з обґрунтуванням причин відмови.

У разі коли роботодавцю/фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою, відмовлено у наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину з незалежних від нього причин, він має право повторно звернутися за отриманням коштів для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину в межах строку дії карантину, але не більше 30 календарних днів після його завершення.

Одним із доводів відповідача щодо невиплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину є те, що тимчасові кошториси ОЦЗ на січень-серпень 2021 року не містили видатки на виплату допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

Законом № 5067-VI не встановлено такої підстави для відмови у наданні роботодавцю допомоги по частковому безробіттю не період карантину, як відсутність бюджетних коштів на такі цілі. Відтак, суд визнає такі доводи відповідача необґрунтованими, оскільки не надання такої допомоги є обмеженням права, та реалізація цих прав не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.

При цьому судом враховано практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Стосовно доводів відповідача в частині застосування норми абзацу 4 пункту 15 Порядку №306 суд зазначає наступне.

23.06.2021 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 № 635 (далі - Постанова № 635), нею зокрема, викладено у новій редакції Порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України, а саме абзацом 4 пункту 15, визначено, що у разі припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, яка є застрахованою особою, щодо якої подані відомості, передбачені підпунктом 3 пункту 9 цього Порядку, у період між поданням зазначених відомостей і перерахуванням центром зайнятості коштів для виплати допомоги, зазначені кошти не перераховуються.

Як вбачається з матеріалів справи, допомога по тимчасовому безробіттю позивачка не отримала за періоди з грудня 2020 року по березень 2021 року, а припинила свою діяльність як ФОП з 01.04.2021.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, оскільки зазначені зміни були відсутні на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, вони не були та не могли бути підставою для відмови позивачці у належній їй виплаті допомоги по тимчасовому безробіттю.

Стосовно обраного позивачкою способу захисту своїх прав, суд зазначає наступне.

За приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх».

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують».

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмову відповідача у виплаті позивачці допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за період з грудень 2020 року по березень 2021 року, та зобов`язання відповідача виплатити позивачці допомогу по частковому безробіттю у розмірі 6626,96 грн на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за період з грудень 2020 року по березень 2021 року.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київського міського центру зайнятості.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 47-Б); ) про стягнення невиплаченої допомоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Київського міського центру зайнятості у виплаті ОСОБА_1 допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за період з грудень 2020 року по березень 2021 року.

Зобов`язати Київський міський центр зайнятості здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за період з грудень 2020 року по березень 2021 року, у розмірі 6626,96 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 19.03.2025.

Суддя М.С. Лазаренко