Справа № 686/110/25
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/110/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Колієв С.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

19 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Моніча Б.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

представника позивача - Мельничук О.Я.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - Крупінської Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області звернулося до суду з позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування дійсних обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін на 12 березня 2025 року.

У зв`язку з технічною неможливістю провести розгляд справи 12 березня 2025 року у режимі відеоконференції розгляд справи було відкладено на 19 березня 2025 року.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги та за обставин, викладених в ній, просили задовольнити.

Представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідач згідно роздруківки з банку даних Інтерполу, за національністю є росіянином, уродженцем Республіки Інгушетія.

Будь-якого паспортного документа не має, за набуттям громадянства України не звертався, в будь-який спосіб легалізацією свого становища в Україні не займався, що підтверджується наявними у справі відповідями на запити позивача.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі та відбував покарання в ДП «Шепетівська виправна колонія (№98)».

08.07.2024 року відповідач звільнився із ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» після відбуття покарання.

Цього ж дня, заступником начальника УДМС у Хмельницькій області було прийнято рішення про примусове видворення відповідача з України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08.07.2024 року у справі №686/19045/24, яке було залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2024 року (справа №686/19045/24), вирішено затримати відповідача на строк на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Строк утримання відповідача у Волинському ПТПІ, встановлений рішенням суду у справі №686/19045/24, закінчується 08.01.2025 року, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позову та наявність підстав для їх задоволення.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-VI від 22.09.2011 (далі Закон №3773-VI).

Правовий та процесуальний режим вирішення питання щодо можливості затримання, примусове видворення відповідної особи, яка нелегально перебуває на території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, врегульовано статтею 30 Закону №3773, Типовим Положенням "Про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1110 від 17.07.2033 (далі - Типове положення) та статтями 288, 289 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону №3773-VI нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Згідно з ч.11, 12 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Вказані норми узгоджуються із нормами ч.3, 4 ст.30 Закону №3773-VI, якими передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для: - їх ідентифікації, - забезпечення їх примусового видворення, - реадмісії за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Як передбачено ч.13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Тобто, у кожному конкретному випадку, якщо відповідний адміністративний позов про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства подано з метою ідентифікації особи, забезпечення примусового видворення чи реадмісії, повинні братись до уваги конкретні фактичні обставини, які доводять факт того, що особа дійсно не співпрацює під час процедури її ідентифікації; відсутня інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства; відсутні документи, необхідні для ідентифікації особи.

Крім цього, відповідно до п.1 Типового положення, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства : стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з п.5 Типового положення, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Аналіз приведених вище нормативних положень дає підстави для висновку, що підставами позову про затримання чи продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема, з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, є обставини, які вказують на те, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію : а) ймовірно (за наявності обґрунтованих підстав вважати) буде ухилятися від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; б) або якщо існує ризик його (її) втечі; в) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Як було встановлено з матеріалів справи, згідно з роздруківки з банку даних Інтерполу, відповідач за національністю є росіянином, уродженцем Республіки Інгушетія. Будь-якого паспортного документа не має, за набуттям громадянства України не звертався, в будь-який спосіб легалізацією свого становища в Україні не займався, що підтверджується наявними у справі відповідями на запити позивача.

На виконання рішення суду у справі №686/19045/24 УДМС України в Хмельницькій області після поміщення 27.11.2024 року відповідача до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства були направлені запити до Товариства Червоного Хреста України та представництва в Україні Міжнародної організації з міграції з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні свідоцтвами на повернення до країни походження громадян російської федерації згідно списку, в тому числі і щодо відповідача. Вказані звернення обґрунтовані розривом дипломатичних зносин у зв`язку із військової агресію російської федерації проти України та неможливістю безпосереднього отримання свідоцтв на повернення вказаних громадян.

Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Також, колегія суддів звертає увагу, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні», який наразі є продовженим та діючим.

Положеннями ст.ст. 12, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV обмежені свобода пересування та вільний вибір місця проживання на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан та щодо іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Відповідач - іноземець не має законного джерела доходів, не працевлаштований, не зможе забезпечувати власні потреби, не має документа, що дає право на виїзд з України.

Доводи відповідача про постійне місце проживання та склад сім`ї матеріалами справи та в межах ч.1 ст.77 КАС України не підтверджуються, доказів вжиття заходів щодо повернення в країну громадянської належності останнім не надано, крім того, він сам категорично заперечує проти цього.

Окрім того, судова колегія враховує, що відповідно до листа директора Волинського ПТПІ №6801.6/19382-24 від 05.11.2024 року, адресованого начальнику УДМС у Хмельницькій області, встановлено, що в ході проведення вторинного опитування громадянина російської федерації ОСОБА_2 , останній повідомив про небажання повертатись до країни походження та про бажання проживати на території України, оскільки має сім`ю в України та через політичні переконання.

Як встановлено судом, відповідач на протязі перебування у Волинському ПТПІ жодних дій з метою встановлення обставин, які б сприяли його ідентифікації не вчиняв, у співпраці не сприяв, до будь-яких органів з цією метою не звертався.

Таким чином, зважаючи на те, що громадянин ОСОБА_1 порушує міграційне та адміністративне законодавство України, самостійно не вживає заходів щодо повернення в країну громадянської належності, відсутні належні документи для виїзду за межі України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існуючу ймовірність перешкоджання останнім проведенню процедури видворення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується також і з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для продовження строку затримання громадянина ОСОБА_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з метою забезпечення примусового видворення за межі України, строком на шість місяців.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 березня 2025 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Моніч Б.С.