Справа № 260/6954/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 березня 2025 рокум. Ужгород№ 260/6954/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В.., розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду через пропущений строк звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Лихачова Романа Борисовича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова Частина НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), яким просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.09.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 15.03.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

4) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 15.03.2024 рік, із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

5) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 29.03.2021 року по 31.12.2022 рік, із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

6) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення;

7) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення.

Представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду обґрунтоване наступним.

Згідно частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватись при розгляді аналогічних спірних правовідносин, Верховний Суд України у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 наголосив, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпПУ в частині, що стосується строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотримання законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь- яким строком.

Таким чином, до 19 липня 2022 року звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати було визначено вказаними вище періодами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни, зокрема до Кодексу законів про працю України.

Так, пунктом 18 частини першої розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином, починаючи з 19 липня 2022 року, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Разом із цим, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19 липня 2022 року), був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню тримісячний строк звернення, який у силу пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, був продовжений на строк дії карантину та скінчився 30 червня 2023 року.

З відповідним позовом позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду 05 листопада 2024 року. При цьому, про порушене право позивач повинен був дізнатися до на наступний день після звільнення з військової служби, тобто 16 березня 2024 року (витяг з наказу наявний доданий до позовної заяви).

Тобто, з 16 березня 2024 року до дня звернення до суду минуло більше трьох місяців.

На підставі вищенаведеного представник відповідача просив суд у поданому клопотання залишити позов без розгляду.

Розглянувши клопотання представника відповідача, дослідивши матеріали даної адміністративної справи, суд встановив, що предметом позову є оскарження бездіяльність відповідача при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення у період проходження військової служби у встановленому законодавством розмірі.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною першою статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до вимог частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Поряд з цим, нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що є спеціальним законодавчим актом у сфері трудових правовідносин, передбачено інші терміни оскарження.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, у Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп і від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 зроблено висновок про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22 дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу протиправної, на думку позивача, бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо невиплати його грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 вересня 2023 року по 15 березня 2024 року у встановленому законодавством розмірі та підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення.

Оскільки виплата спірного грошового забезпечення не пов`язана з виключенням позивача зі списків особового складу військової частини, тому, на думку суду, до спірних правовідносин слід застосовувати саме положення частини першої статті 233 КЗпП України.

Стосовно даних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В матеріалах справи міститься витяг з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 березня 2024 року за № 202-ОС «По особовому складу», згідно якого позивача виключено за списків особового складу та всіх видів забезпечення з 15 березня 2024 року.

Наведене є свідченням того, що відлік тримісячного строку звернення до суду з цим позовом розпочався з 16 березня 2024 року та з урахуванням приписів частини першої статті 233 КЗпП України закінчився 14 червня 2024 року.

Отже, суд вважає, що до позовних вимог, що стосуються питання виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 вересня 2023 року по 15 березня 2024 року в тому числі підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення, слід застосувати строки звернення, встановлені частиною першою статті 233 КЗпП України, відлік яких здійснюється через 3 місяці після звільнення з військової служби, тобто з 16 березня 2024 року.

Судом встановлено, що з даним позовом до суду позивач звернувся 05 листопада 2024 року.

При зверненні до суду позивач подав клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду. Дане клопотання обґрунтоване виключно тим, що позивач проходив військову службу під час введення на території України воєнного стану та у зв`язку з психічним напруженням під час проходження такої служби пов`язаних з втратою побратимів, побоювань за власне життя не міг вчасно звернутися до суду з даним позовом.

Однак, жодних доказів, які б підтверджували поважність пропуску строку звернення до суду останнім подано не було.

Ба більше, строк звернення до суду в даній справі розпочався після звільнення такого військового зі служби.

Відтак, суд відхиляє доводи наведені позивачем у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду.

Жодних обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не наводить.

Відповідно до вимог частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Зазначене також кореспондується з вимогами частини шостої статті 161 КАС України, згідно з якими у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною тринадцятою статті 171 КАС України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За таких обставин, клопотання представника відповідача про залишення позову без руху на даній стадії є передчасним, згідно з вимогами частини тринадцятої статті 171 КАС України позов ОСОБА_1 , необхідно залишити без руху та надати заявнику строк для усунення вказаних недоліків шляхом подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин поважності пропуску цього строку (за їх наявності) та наданням підтверджуючих доказів.

На підставі наведеного та керуючись ч. 13 ст. 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку (за їх наявності).

Попередити позивача, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали позовна заява залишається без розгляду.

3. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя Д.В. Іванчулинець