Справа № 127/3839/25
Суддя: Воробйов В. В.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/3839/25
Провадження № 2-а/127/21/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Сєдінкіної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся із позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову вказує, що 29.10.2024 року щодо позивача третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол № 527 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, а 05.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №3566 про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу розміром 17000,00 грн., зокрема в період з 17.05.2024 року до 17.07.2024 року не оновив персональні дані, не пройшов ВЛК, не отримав військово-обліковий документ та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, що є порушенням правил військового обліку.

Позивач вважає, що вказана вище постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав. У березні 2008 року ОСОБА_1 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі ст. 88 гр. І наказу МОУ №2 від 04.01.1994 року, був визнаний обмежено здатним. В зв`язку з цим, йому видана довідка про зняття з обліку військовозобов`язаних. Разом з тим, 12.07.2024 року позивач, через центр надання адміністративних послуг, уточнив свої персональні дані та 29.10.2024 року самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) з метою внесення даних в реєстр. Натомість цього ж дня було складено протокол №527 та направлено ОСОБА_1 для проходження медичного огляду ВЛК.

05.11.2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову №3566 та в цей же день керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) позивачу видано військово-обліковий документ та проставлено відмітку про взяття на військовий облік військовозобов`язаного ще з 29.01.2007 року. Проте позивач оновив свої військово-облікові дані у встановлений законом строк, що підтверджується відміткою в застосунку Резерв +.

Крім того, відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутнє посилання на порушення позивачем абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення та притягнення позивача до відповідальності.

Щодо непроходження ВЛК та неотримання позивачем військово-облікового документу, то його у 2008 році було знято з обліку. Згодом, з 13.02.2018 року ця категорія громадян мала перебувати на обліку, проте нормативно-правові акти лише зобов`язують громадян України прибути за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття на військовий облік, оформлення військово-облікового документу та проходження медичного огляду. Натомість, ОСОБА_1 з 13.02.2018 року по 29.10.2024 року не викликався до військового комісаріату чи ТЦК та СП відповідною повісткою. Враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив скасувати постанову №3566 від 05.11.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн., провадження у справі закрити.

11.02.2025 року на підставі ухвали суду у справі поновлено строк на звернення до суду із позовом, відкрито провадження, та роз`яснено, що відповідач має право подати суду відзив на позовну заяву.

Так, на виконання вимог ухвали суду, представником відповідача було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та вважає, що заявлений позов є безпідставним, а викладені в ньому доводи підлягають відхиленню з таких підстав. Так, 29.10.2024 року під час перебування позивача у ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено порушення правил військового обліку. За фактом вчинення правопорушення старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_2 головним сержантом ОСОБА_3 було складено протокол за №527 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210 КУпАП. Об`єктивна сторона правопорушення щодо порушення правил військового обліку, а саме неперебування позивача на військовому обліку за задекларованим місцем проживання у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; неуточнення протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, своїх персональних даних через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, або у районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Позивач не уточнив свої персональні дані у встановлений Законом №2232-ХІІ строк - 60 днів, який визначається з 19.05.2024 року по 17.07.2024 року. Щодо витягу, в якому вказано, що особу не знайдено в ДРПВтР, то він не є уточненням облікових даних. Позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 лише 29.10.2024 року і протоколом №527 від 29.10.2024 року було зафіксовано правопорушення. ОСОБА_1 також посилається на застосунок Резерв+, згідно з яким він дані уточнив вчасно, проте ним ні під час складання протоколу, ні на день розгляду справи не надавався скріншот або ВОД сформований в застосунку. Відповідно, при розгляді справи з адміністративного провадження, ця обставина була невідома і тому не була досліджена. Складаючи протокол, уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_2 керувалася відомостями із АІТС «Оберіг», тому посилання позивача на відмітку в за стосунку Резерв+ є сумнівним, оскільки є наданий ним же витяг з ЄДРПВтР, в якому чітко зазначено, що він не на обліку, необхідно звернутися до ТЦК та СП. З приводу твердження позивача, що його не викликали до РВК/ТЦК для взяття на військовий облік, то в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2024 року у справі 712/12484/24 зазначено, що оформлення і отримання військово-облікового документу в електронній або паперовій формі залежало від волевиявлення самого позивача, якого він не висловив, та не потребувало виклику до ТЦК. Тому, на думку відповідача, у діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 210 КУпАП. В Україні особливий період розпочався 18.03.2014 року відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Страву про адміністративне правопорушення було розглянуто 05.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, але не прибув, надавши заяву, під час складання протоколу, про розгляд справи за його відсутності. Розглядаючи справу з адміністративного провадження, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 дійшов висновку про наявність складу правопорушення в діях позивача. Оскільки видатки на поштові відправлення не відшкодовуються, постанови направляються простою поштовою кореспонденцією. 23.01.2025 року позивач особисто отримав постанову №3566 про що свідчить його підпис. Щодо строків оскарження, то позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки ця інформація зазначена в протоколі №527, який він отримав. Тому він знав, що 05.11.2024 року буде розглядатися відносно нього справа, проте звертаючись до суду з позовом ним не наведено жодної поважної причини щодо пропуску строку на оскарження постанови №3566. Отже, жодних правових підстав для визнання оскаржуваної постанови протиправною та скасування її немає, свободи та інтереси позивача відповідачем не порушено. Представник відповідача просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані в їх обґрунтування докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з довідкою серії НМ №00286, виданої 11.03.2008 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдат ОСОБА_1 на підставі ст. 88 гр. І наказу Міністерства оборони України №2 від 04.01.1994 року визнаний обмежено здатним. Знятий з обліку військовозобов`язаних на підставі наказу МО України від 09.06.2006 року №342 (а.с. 12). Довідка видана замість військового квитка у зв`язку з відсутністю бланків. Факт відсутності бланку відповідачем не заперечується.

Судом встановлено, що позивач виконуючи свій обов`язок свідомо, зокрема:

- 12.07.2024 року через центр надання адміністративних послуг вживав заходи щодо уточнення своїх персональних даних, що підтверджується витягом №12024 про актуалізацію даних військовозобов`язаних, в якій вказано «особу не знайдено в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Необхідно звернутися до ТЦК та СП для внесення даних в реєстр (а.с.13);

- самостійно прибув 29.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), де був направлений для проходження медичного огляду ВЛК 29.10.2024 року - придатний (а.с. 13 на звороті), а 05.11.2024 року отримав військово-обліковий документ №2, в якому міститься відмітка про взяття на облік з 29.01.2007 року (а.с. 14 на звороті 15).

Проте, 12.11.2024 року була оформлена повістка на ім`я позивача про необхідність з`явитися 22.11.2024 року для уточнення даних (а.с. 14). Однак, вже 20.11.2024 року оновив свої військово-облікові дані у застосунку Резерв+, де міститься відмітка «Дані уточнено вчасно» (а.с. 13 на звороті).

Протокол за № 527 відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП (на підставі якого було складено оскаржувану постанову) відповідачем не надано, в зв`язку з чим не доведено факт повідомлення позивача про день та час розгляду вказаного протоколу.

05.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова №3566 про накладання адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП (а.с. 24).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних» згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, а саме: в період з 17.05.2024 року по 17.07.2024 року не оновив персональні дані, не пройшов ВЛК, не отримав військово-обліковий документ, та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, що є порушенням правил військового обліку. Також в постанові вказано, що справа розглядалася в присутності особи, проте в судовому засіданні представник відповідача пояснила, що це описка, справа розглядалася за відсутності особи, який був належним чином повідомлений, проте доказів цього суду не надано.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 19.05.2024 року не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Однак, з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ діє положення ч. 10 ст. 1, яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з ч. 7 ст. 1 вказаного Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до положень ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Отже, до 19.05.2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало, тому позивачем не могло бути порушено норми вказаної статті з 17.05.2024 року, про що вказано в оскаржуваній постанові.

Тобто, з 19.05.2024 року встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

За ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

З приводу зняття позивача з обліку військовозобов`язаних на підставі наказу МО України від 09.06.2006 року №342, то цим наказом були внесені зміни до Настанови з військового обліку в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №35 від 22.01.2002 року, щодо зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час.

15.01.2015 року наказом Міністерства оборони України внесені зміни до Настанови з військового обліку в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №35 від 22.01.2002 року щодо відміни положення про зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час.

Також відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.12.2017 року №684 «Про затвердження Переліку випадків, за яких громадяни України знімаються з військового обліку військовозобов`язаних» (набрав чинності 13.02.2018 року), зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у військових комісаріатах, відповідних підрозділах Слухби безпеки України підлягають громадяни України, які, зокрема, за рішенням військово-лікарських комісій (призовних комісій) визнані за станом здоров`я непридатними в мирний час, обмежено придатними у воєнний час через хвороби, які пов`язані з розладами психіки і поведінки, нервової системи, та їх наслідки.

Отже, у позивача виник обов`язок з приводу постановлення на військовий облік з 13.02.2018 року, проте з цього часу і по жовтень 2024 року він не викликався до ТЦК, а лише 12.11.2024 року була підготовлена позивачу повістка для уточнення даних. При цьому, він добровільно вжив заходів щодо оновлення своїх даних через центр надання адміністративних послуг 12.07.2024 року через застосунок Резерв +.

Крім того, у мобільному застосунку Резерв+, в якому зареєстрований позивач, доступний електронний військово-обліковий документ, що має таку ж юридичну силу, як паперовий військовий квиток. Тобто у ОСОБА_1 наявний військово-обліковий документ.

Щодо посилання відповідача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі 712/12484/24 (оформлення військово-облікового документу задлежить від волевиявлення позивача), то передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України та ч. 4 ст. 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях інших адміністративних, цивільних чи господарських справ. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 824/234/16-а, від 21 серпня 2019 року у справі № 465/5960/14-а, від 18 липня 2019 року у справі № 464/2262/17.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, який у 2008 році був визнаний обмежено здатним, мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент виявлення правопорушення. Однак, не було визначено строків виконання цього обов`язку в законі.

З 19.05.2024 року Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

На виконання ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) 29.10.2024 року, проте відносно нього було складено протокол за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що він в період з 17.05.2024 року по 17.07.2024 року не оновив персональні дані, це на той момент, коли не існувало ні норми ч.3 ст. 210 КУпАП, ні строків виконання обов`язку.

Більше того, постановою від 05.11.2024 року, його притягнуто до відповідальності за те, що він не пройшов ВЛК, не отримав військово-обліковий документ та фактично не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних.

Отже, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 17.05.2024 року, бо норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що ОСОБА_1 і зробив згідно із застосунком Резерв+ «дані уточнено вчасно». Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні події та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, бо закон, який погіршує становище особи, не має ретроспективної дії.

Крім того, згідно зі ст. 62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідач діяв не на підставі закону, оскаржувана постанова незаконна і має бути скасована, а провадження закрите. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, їх необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України, враховуючи задоволення позову слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 605,60 грн., що підтверджено документально (а.с. 23).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 58, 62, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 7 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 7-9, 38, 210, 235, 245, 247, 251, 252, 280, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 4, 8, 9, 11, 72-77, 90, 121, 122, 139, 241-246, 250, 255, 286, 268-272, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 постанову № 3566 від 05.11.2024 року, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн., та провадження у справі закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складений 19.03.2025 року.

Суддя: