Справа № 346/653/25
Суддя: Третьякова І. В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/653/25
Провадження № 2-а/346/50/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Микитин Л.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

У С Т А Н О В И В:

10.02.2025р. ОСОБА_1 через свого представника Микитин Л.Й., звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №132/25 від 30.01.2025р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та стягнути з відповідача судові витрати.

І. Позиція сторін у справі.

Позиція позивача.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 30.01.2025р. він дізнався про те, що відповідач склав та видав постанову №132/25 від 30.01.2025р., якою притягнув його до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч.3 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. В постанові вказано, що 28.01.2025р. о 15:03 год. ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході уточнення даних військово-облікового документу з військовими даними ЄДРП, було виявлено, що вказаний громадянин не оновив свої дані, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Своїми діями порушив симоги ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правила військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022р. № 1487. Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період затверджений постановою КМУ від 16.05.2024р. №560. Позивач вказує, що зазначені у постанові обставини не відповідають дійсності. Так, з 2023 р. ОСОБА_1 здійснює догляд за своїм братом, який є особою з ІІ групою інвалідності з дитинства через психічні захворювання. З 29.08.2006р. позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на теперішній час перейменований в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Снятин). Приблизно 04.11.2024р. він отримав повістку про необхідність явки до військомату для уточнення даних. Він вчасно з`явився, пройшов ВЛК та подав дані на відстрочку. 28.01.2025р. його зупинили працівники поліції та вручили другу повістку на 10:00 год. того ж дня. Він з`явився по повістці та був впевнений, що документи подані та його дані оновлені. Проте, на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, а 30.01.2025р. йому вручили постанову про накладення штрафу. Вказує, що в 2014 році приходив до ІНФОРМАЦІЯ_4 для заміни військо-облікових документів, уточнення даних, однак йому було відмовлено з посиланням на відсутність військових квитків та повідомлено, що його викличуть. На той момент положення ст. 210 КУпАП не містило обтяжуючої обставини «вчинення в особливий період», а містило вичерпний перелік підстав притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема за неявку на виклик до військового комісаріату. Вважає, що з позиції відповідача слідує, що він допустив порушення, а саме з 09 липня 2014 року не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому через 10 років його було піддано адміністративній відповідальності. Оскільки редакція ч.3 ст. 210 КУпАП з`явилась лише в травні 2024р., ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративно-каране діяння з 09.07.2014р., бо вказана норма була введена в дію лише 19.05.2024р., одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку. Відтак вважає винесену відносно нього постанову незаконною та не обгрунтованою. Стверджує, що на момент складання протоколу до нього не було долучено будь-яких документів на підставі яких можна було б зробити висновок про наявність або відсутність в діях позивача складу інкримінованого йому правопорушення. Просив звернути увагу, що відповідно до примітки ст. 210-1 КУпАП, положення ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Просив суд звернути увагу що в примітці відсутнє слово «всіх» перед словами «персональних даних». Таким чином, буквальне тлумачення цієї норми дозволяє прийти до висновку, що вона звільняє особу від відповідальності за ст. 210, ст. 210-1 КУпАП за будь-які порушення законодавства про мобілізацію, якщо можливо отримати стосовно цієї особи навіть якусь частину персональних даних з інших реєстрів. Просив застосувати презумцію правомірності рішень і дій особи. Тобто, якщо закон дозволяє множинне тлумачення, то завжди приймається тлумачення на користь приватної, а не публічної особи. Вважає, що не надано будь-яких доказів того, що відповідач самостійно намагався отримати інформацію про нього з будь-яких джерел. Наполягає на тому, що відповідач не зібрав жодного доказу його вини та не переконався, що він дійсно усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх чи свідомо допускав їх настання; чи не перебував позивач в стані неосудності. Впевнений, що відповідач був зобов`язаний встановити дані обставини перед притягнення до відповідальності, але жодні із цих обставин не встановив.

Позиція відповідача.

10.03.2025р. до суду надійшов відзив, в якому начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 просив у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити. Свою позицію відповідач мотивував тим, що згідно положень ч.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. Схожі за змістом норми містяться в Правилах військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487 (далі Правила) та Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024р. № 560 (далі Порядок №560). Отже, обов`язок військовозобов`язаних громадян уточнити свої облікові (персональні) дані відповідно до вищенаведених норм у період з 18.05.2024р. по 18.07.2024р. (60 днів) був встановлений на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024р. № 3633-ІХ, який набув чинності 18.05.2024р. Ці норми Закону про мобілізацію, Прави та Порядку № 560 є імперативними і чітко вказують на обов`язок військовозобов`язаних уточнити свої облікові (персональні) дані у встановлений термін. При цьому, законодавець надав військовозобов`язаним право вибору способу уточнення своїх даних: або через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. 28 січня 2025 року 2-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що ОСОБА_1 не уточнив свої облікові дані у визначений законодавством термін - до 18.07.2024р. Згідно даних ЄДРП, позивач уточнив дані лише 07.02.2025р. Водночас інша інформація визначена в п. 7 та 7-1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» в Державному реєстрі відсутня. При цьому, обов`язок військовозобов`язаного в 7-денний термін повідомляти ТЦК та СП про зміну своїх персональних даних закріплений у пп. 8 п. 1 Правил. У зв`язку з невиконанням позивачем свого обов`язку уточнити протягом 60 днів свої персональні дані в будь-який із можливих способів, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №28 від 28.01.2025р. та на його підставі у зв`язку з порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, винесено постанову про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч.3 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

13.03.2025р. представник позивача Микитин Л.Й. подала до суду відповідь на відзив в якому вказала, що в оскаржуваній постанові відповідачем не було зазначено яку конкретно частину ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» порушив позивач. Диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яких не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи. Оскільки конструкція норми 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» передбачає поділ на частини та абзаци, то не вдається можливим встановити, яку саме норму вказаного нормативно-правового акту порушено позивачем. Також посилається на те, що відповідач у відзиві зазначає про неуточнення позивачем даних у період з 18.05.2024 по 18.07.2024р., але ні в протоколі, ні в постанові не вказано, які саме дані позивач не уточнив саме на момент їхнього складання. Також, при складанні протоколу уповноважена особа не зазначила та не надала доказів неможливості отримання інформації з відповідних реєстрів. Виходячи з норм Закону «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» інформацію, яку не оновив позивач, відповідач повинен отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді. Інформація з електронних баз даних не є належним доказом правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин. Також в оспорюваній постанові не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відтак, вважають, що рішення відповідача є необгрунтованим та повинно бути скасованим.

Заперечення на відповідь на відзив відповідач до суду не подавав.

ІІ. Розгляд справи.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.01.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Пояснив, що коли йому виповнилося 27 років, а саме десь в 2014 році він звернувся до військового комісаріату за місцем свого проживання для оновлення військово-облікових документів, але через відсутність бланків, йому було відмовлено. Зазначив, що був обізнаний про свій обов`язок оновити дані до 18.07.2024р., але цього не зробив, оскільки здійснював догляд за психічно-хворим братом, який на той час хворів. В листопаді отримав повістку з викликом на 24.11.2024р. по якій він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , пройшов ВЛК, написав заяву на оновлення військово-облікових документів. Йому сказали прийти через 2-3 тижні. Повторно знову прибув по повістці, яка була виписана на 28.01.2025р. Того дня відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та відібрали в нього пояснення. Права йому не роз`яснювали, але повідомили, що розгляд справи відбудеться 30.01.2025р. в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Він приїхав на розгляд і відносно нього була винесена постанова з якою він не згідний. Вказував, що дані уточним в січні 2025р.

Представник позивача Микитин Л.Й. в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Зазначила, що законом дійсно передбачено обов`язок військовозобов`язаних оновити свої персональні дані протягом 60 днів, але повідомлення не було. Як тільки ОСОБА_1 отримав повістку, то відразу прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свою чергу РТЦК не оновило його дані, а на теперішній час штучно створило умови для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача в судове засіданні не з`явився. У поданому до суду відзиві начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника та при її вирішенні врахувати позицію щодо суті спору, викладену у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру Заболотівської територіальної громади.

Згідно довідки серії МСЕ № 074238, ОСОБА_6 , 1985 р.н. встановлено другу групу інвалідності з дитинства довічно.

Відповідно до довідки № 152 від 28.01.2025р., виданої Снятинським відділом адміністративного забезпечення Управління соціального захисту населення Коломийської РДА, ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду на догляд за нею» призначену допомогу по догляду за ОСОБА_6 на період з 01.09.2022р. по 28.02.2025р.

Як вбачається із записів, в зв`язку з відсутністю чистих бланків військових квитків, ОСОБА_1 був документований тимчасовим посвідченням, в якому також зазначено, що 22.03.2006р. позивача було визнано непридатним до військової служби у мирний час, в армії не служив.

Також встановлено, що 28.01.2025р. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 28, в якому вказано, що 28.01.2025 о 15:03 год. при перевірці даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було встановлено, що солдат запасу ОСОБА_1 не уточнив свої військово-облікові дані протягом 60 днів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024р. № 3633-ІХ, п. 22.3 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затверджений постановою КМУ №560 від 15.05.2024р. Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинену під час особливого періоду, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

В графі «пояснення та зауваження щодо змісту протоколу» ОСОБА_5 вказав: «я ніде не працюю, здійснюю догляд на непрофесійній основі за своїм братом інвалідом другої групи, тому постійно перебуваю вдома. Брат хворів минулого літа і тому, я не міг залишити його самого вдома, а повістки мені не надходили. Прошу не призначати мені штраф за вказане порушення, так як пенсії брата та моєї соціальної допомоги нам не вистачає на життя».

В графі «до протоколу додається» вказано: копія ІD-картки та витягу з територіальної громади, копія обліково-послужної картки, копія звірки даних з Єдиного державного реєстру. Копія протоколу вручена ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис.

За фактом розгляду обставин, зазначених у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_7 була винесена постанова від 30.01.2025р., якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності вказано, що 28.01.2025р. о 15:03 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході уточнення даних військового-облікового документа з військовими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було виявлено, що вказаний громадянин не уточнив свої дані, цим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Своїми діями громадянин порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р., Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затверджений постановою КМУ №560 від 16.05.2024р. Правопорушення вчинено в особливий період (воєнний час).

Вирішуючи заявлені вимоги суд враховує такі правові положення.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а ч.3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення таких дій в особливий період.

Судом встановлено, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_7 від 30.01.2025р., ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що не уточнив свої дані, чим порушив законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач звернувся до суду, оскільки вважає своє притягнення до адміністративної відповідальності неправомірним, а рішення відповідача - незаконним.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд бере до уваги, що 11 квітня 2024 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі - Закон № 3633-ІХ), який набрав чинності 18 травня 2024 року.

Підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ установлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до 2 статті 17 Закону України «Про оборону України» громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно з абзацом 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону № 3633-ІХ) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абзацу 6 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції Закону № 3633-ІХ) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Загальні правила військового обліку встановлені статтею 33 Закону № 2232-XII, якою закріплено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників (підпункт 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-XII).

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487), додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі також - Правила військового обліку).

Відповідно до положень пункту 1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:

прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у Службі зовнішньої розвідки - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки;

особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до пункту 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.

Абзацом 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції Закону № 3633-ІХ) визначено, що інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

З копії обліково-послужної картки вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Снятин). Вид обліку - рядовий, сержантський і старшинський склад запасу. Дата оновлення даних 07.02.2025 системи «Оберіг», номер телефону НОМЕР_1 .

Вказані відомості узгоджуються з даними витягу військово-облікового документу додатку «Резерв+», сформованого 09.02.2025р., в якому також вказано, що дата уточнення даних - 07.02.2025р.

Таким чином, суд доходить висновку про доведеність того факту, що ОСОБА_1 протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (тобто в період 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року включно) не уточнив свої військово-облікові дані, а саме адресу проживання, номери засобів зв`язку, адрес електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, чим порушив вимоги підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3633-ІХ, частини 2 статті 17 Закону України «Про оборону України», частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З огляду на вказане, суд вважає притягнення позивача до адміністративної відповідальності правомірним та обґрунтованим, а винесену відносно нього постанову законною, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Доводи позивача про неможливість прибути у визначений законом термін для оновлення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого обліку через необхідність догляду за хворим братом, суд вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_1 мав декілька альтернативних способів виконати цей обов`язок, зокрема і через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста в додатку «Резерв+», що не потребувало від нього відвідування центру комплектування чи ЦНАПу.

Крім цього, будь-яких доказів того, що захворювання брата позивача ОСОБА_6 було дійсною об`єктивною та непереборною обставиною, яка протягом двох місяців унеможливлювала його явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач суду не надав.

Зазначення в позовній заяві, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності начебто за те, що він 10 років (з 2014р.) не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 суд вважає помилковим та недоречним, оскільки ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оскаржуваній постанові відповідач не зазначає періоду протягом якого даний громадянин не уточняв свої дані. При цьому, судом було встановлено, що обов`язок ОСОБА_1 вчинити дані дії тривав з 18 травня 2024 року до 16 липня 2024 року включно.

Згідно ч.1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Як вбачається з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Судом встановлено, що факт вчинення позивачем триваючого правопорушення, яке полягає в неуточненні облікових даних, був виявлений 28.01.2025р. під час відвідування ним територіального центру комплектування ( АДРЕСА_1 ) та відразу відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та повідомлено про дату і місце розгляду адміністративних матеріалів з дотриманням вимог ст. 277-2 КУпАП. Через три дні відносно ОСОБА_1 винесено постанову, що свідчить про дотримання відповідачем строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Твердження позивача про те, що він відвідував ІНФОРМАЦІЯ_2 в листопаді 2024р. і жодних претензій до нього зі сторони відповідача не було, суд до уваги не приймає, оскільки дані обставини в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли, жодних доказів реальності цих подій позивачем, як особою, яка на них посилалася, не надано.

Щодо доводів сторони позивача про необхідність застосування приписів примітки до ст. 210 КУпАП.

Згідно з приміткою до статі 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Суд вважає необгрунтованими покликання ОСОБА_1 на примітку до статті 210 КУпАП, оскільки позивачем не зазначено, яку саме інформацію відповідач мав можливість отримати шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

При цьому, суд звертає свою увагу на те, що законодавство України покладає обов`язок з уточнення даних саме на позивача, як військовозобов`язаного, а тому можливість перевірки якоїсь відкритої частини даних про ОСОБА_1 самостійно ІНФОРМАЦІЯ_7 не може звільняти його від виконання цього обов`язку.

З приводу посилань представника позивача у відповіді на відзив на не зазначення в оскаржуваній постанові, яку конкретно частину ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» порушив позивач, суд зазначає наступне.

Шостий апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 30.08.2023 у справі 711/12/23 вказав, що окремі недоліки індивідуального акту за можливості встановлення його суті і змісту не можуть мати безумовним наслідком його скасування.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 13.10.2020 у справі № 815/2503/16.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409 21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

В зв`язку з цим, відсутність в постанові вказівки про порушення ОСОБА_1 абз.7 ч.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а зазначення лише ст. 22 даного Закону, з огляду на те, що в самому рішенні конкретизовано суть вчиненого порушення - неуточнення даних, є незначним процедурним порушенням, яке не може бути достатньою підставою для скасування спірної постанови.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та спростовуються зібраними у справі доказами, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки це рішення ухвалюється не на користь позивача, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 210-1, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 90, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Третьякова І. В.