Справа № 160/13878/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/13878/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року (суддя Ільков В.В.) у справі №160/13878/22 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу Шевченківського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу Шевченківського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просила:

- з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), у т.ч. встановлену суддями Великої Палати Верховного Суду невідповідність Конституції України (неконституційність) Закону України від 20.11.2012 р. № 5492-VІ Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, та відповідно із вимогами ч. 4 ст. 7 КАС України - визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області в особі Шевченківського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області щодо неоформлення та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітньому на ім`я ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. №2503-ХІІ;

- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області в особі Шевченківського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області - оформити та видати паспорт громадянина України з проставленою відміткою місця проживання неповнолітньому ОСОБА_1 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня

1992 р.№ 2503-ХІІ без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу Шевченківського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ;

зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

В іншій частині позову відмовлено.

13.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просив суд:

- ухвалити додаткове судове рішення, до рішення від 01.11.2022 року щодо заявленої позовної вимоги, з приводу яких досліджувалися докази у справі №160/13878/22, а саме щодо позовної вимоги в частині «проставлення відмітки місця проживання».

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що під час ухвалення рішення від 01.11.2022 року у справі №160/13878/22 судом не було ухвалено рішення щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувались докази, а саме, не ухвалено рішення щодо позовної вимоги в частині «проставлення відмітки місця проживання».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що стосовно заявленої вимоги «проставлення відмітки місця проживання» було ухвалено рішення, яким, в цій частині заявлених вимог, в задоволенні позову було відмовлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для ухвалення у справі додаткового рішення суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення заяви про ухвалення у справі додаткового рішення. Фактично позиція скаржника полягає в тому, що спірні відносини між сторонами, не дивлячись на ухвалене судом рішення від 01.11.2022, залишаються не вирішеними, а стосовно заявленої вимоги «проставлення відмітки місця проживання» не було ухвалено рішення про відмову в її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справі № 280/4264/21, звертав увагу на те, що судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, а також вирішувати питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги. Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

При цьому, додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Дослідивши позовні вимоги та зміст рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі №160/13878/22, колегія суддів встановила, що ухвалюючи це рішення, суд першої інстанції надав оцінку та прийняв рішення з приводу заявлених позивачем вимог «проставлення відмітки місця проживання».

Так, з резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року у справі №160/13878/22 вбачається, що вимоги заявника розглянуті судом та задоволені частково. При цьому, судом визначено, які саме вимоги позивача підлягають задоволенню.

У свою чергу, з мотивувальної частини рішення суду вбачається, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити дії з проставлення відмітки місця проживання без використання цифрового ідентифікатора та без автоматизованої обробки персональних даних суд вважав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки при видачі позивачу паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Отже, заявлена вимога щодо «проставлення відмітки місця проживання» була розглянута судом та стосовно цієї вимоги ухвалено рішення про відмову в її задоволенні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та ухвалення додаткового рішення справі.

З цих підстав суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 252, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі №160/13878/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 18.03.2025

Постанову складено в повному обсязі 19.03.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк