Справа № 420/25136/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25136/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року (суддя Попов В.Ф., м. Одеса, повний текст рішення складений 17.12.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

08.08.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, у якому позивач просив зобов`язати Одеський апеляційний суд здійснити з 31.08.2022 року перерахунок розміру надбавки до посадового окладу судді ОСОБА_1 з врахуванням до стажу, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді, періоду роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 року включно тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у задоволенні цього адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач, перебуваючи стажистом судді Київського районного суду м. Одеси у період з 19.09.2002 року до 03.09.2004 року включно досяг призначення на ту саму посаду, на яку стажувався, і в тому самому суді, в якому стажувався, зокрема на посаду судді Київського районного суду м. Одеси, у зв`язку з чим, в розумінні п. п. 2 - 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, має право на зарахування до стажу державної служби період роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 включно тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів.

Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що посада стажиста суду не включена до штатного розпису суду, внаслідок чого відсутні підстави для здійснення перерахунку розміру надбавки до посадового окладу судді ОСОБА_1 з врахуванням до стажу, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді, періоду роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів, то апелянт зауважив, що посада стажиста судді Київського районного суду м. Одеси, на яку він був зарахований, перебувала у веденні Одеського обласного управління юстиції, а закріплений позивач був за Київським районним судом за рахунок вакантної станом на вересень 2002 року посади консультанта Київського районного суду м. Одеси, про що позивача офіційно повідомив тодішній начальник відділу кадрової роботи Одеського обласного управління юстиції ОСОБА_2 , і при співбесіді підтвердив тодішній начальник управління юстиції ОСОБА_3 . Дані обставини були відомі і тодішньому голові Київського районного суду м. Одеси Смульському А.М., яким підписано відповідне подання на призначення Таварткіладзе О.М. стажистом судді Київського районного суду м. Одеси. Проте, суд першої інстанції не з`ясував підстави для закріплення ОСОБА_1 на посаді стажиста судді (за рахунок якої вакантної посади) та підстави фінансування даної посади міністерством юстиції України, як розпорядником грошових коштів фінансування судів на той час, і подальше фінансування цієї посади стажиста Київського районного суду м. Одеси з 01.01.2003 року до 03.09.2004 року включно вже Територіальним управлінням державної судової адміністрації України, як правонаступником в цих відносинах Одеського обласного управління юстиції. І хоча позивач був закріплений за Київським районним судом м. Одеси за рахунок вакантної на той час посади консультанта цього суду, проте виконував свої функціональні обов`язки стажиста судді у відповідності до плану стажування, керівником якого (стажування) було призначено голову Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 . При цьому заробітну плату позивач отримував не за ставкою консультанта, а в розмірі 75% посадового окладу судді, як це передбачено наказом Одеського обласного управління юстиції №374-ос Одеського обласного управління юстиції від 19.09.2002 року.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_1 був призначений стажистом судді Київського районного суду м. Одеси на підставі наказу Одеського обласного управління юстиції №374-ос від 19.09.2002 року.

Звільнення ОСОБА_1 з посади стажиста Київського районного суду м. Одеси відбулось у зв`язку з призначенням на посаду судді цього суду, на підставі наказу Територіального управління державної судової адміністрації №374-ос від 03.09.2004 року.

ОСОБА_1 призначений суддею Київського районного суду м. Одеси з 06.09.2004 року, де працював по 26.10.2012 року. (Указ Президента України Про призначення суддів від 31.08.2004 року №1026/2004).

З 29.10.2012 року по 28.12.2018 року ОСОБА_1 суддя апеляційного суду Одеської області року, а в подальшому суддя Одеського апеляційного суду з 28.12.2018 року по теперішній час.

Таким чином, трудовий стаж позивача на посаді стажиста Київського районного суду м. Одеси, становить 01 рік 11 місяців 15 днів перед тим, як його було призначено суддею цього ж суду.

26 червня 2024 року ОСОБА_1 направив до Одеського апеляційного суду запит про надання інформації щодо стажу роботи, на підставі якого здійснюється доплата за вислугуроків, з диференціацією такого стажу за роками та посадами, які він обіймав, станом на 26 червня 2024 року.

У відповіді позивачу на вказаний запит повідомлено, що до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки до посадового окладу, не включена робота на посаді стажиста Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 року включно, тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів.

12 липня 2024 року позивач звернувся до Одеського апеляційного суду та просив здійснити перерахунок стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу, включивши до нього стаж роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси, який не був включений раніше, а саме: 01 рік 11 місяців 15 днів.

Відповіддю Одеського апеляційного суду від 25.07.2024 року позивачу відмовлено у перерахунку стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу з включенням до нього стажу роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси, оскільки зі змісту записів у трудовій книжці та документів особової справи судді ОСОБА_1 відсутні дані, які підтверджують, що посада стажиста судді Київського була передбачена штатним розписом апарату вищевказаного районного суду.

Не погоджуючись з таким рішенням та підставами відмови ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про зобов`язання Одеського апеляційного суду здійснити з 31.08.2022 року перерахунок розміру надбавки до посадового окладу судді ОСОБА_1 з врахуванням до стажу, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді, періоду роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 року включно тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у Одеського апеляційного суду відсутні правові підстави для здійснення перерахунку розміру надбавки до посадового окладу судді ОСОБА_1 з врахуванням до стажу, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді, періоду роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 включно тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів, оскільки посада стажиста суду не тільки не включена до штатного розпису суду, але і не відноситься до категорії державної служби, що виключає її віднесення до категорії «інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги» відповідно до ч. 6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

На час призначення позивача на посаду судді діяв Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі Закон №2862-XII), частиною першою статті 7 якого було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Частиною першою статті 44 Закону №2862-ХІІ встановлювалося, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 44 Закону №2862-ХІІ суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Згідно із частиною шостою статті 44 Закону №2862-ХІІ для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Головне управління державної служби України своїм листом від 28 жовтня 2005 року №12/10188 роз`яснило, що період роботи на посаді стажиста народного суду може бути зарахований до стажу державної служби за умови, якщо ця посада відносилась до посад керівних працівників і спеціалістів і була передбачена штатним розписом апарату народного суду.

Крім того, Листом ДСА України від 26.03.2012 року №10-1497/12 апеляційним судам та ТУ ДСА України були надані роз`яснення, що до категорії "інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги, слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України "Про державну службу" і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 03.05.1994 року №283.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХII) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 2 Закону №3723-XII визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що період роботи на посаді стажиста судді може бути зарахований до стажу державної служби за умови, якщо ця посада відносилась до посад керівних працівників і спеціалістів, була передбачена штатним розписом апарату суду, та на неї було покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень щодо практичного виконання завдань і функцій держави.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що обов`язковою умовою для зарахування роботи до стажу державної служби є те, що особа повинна займати відповідну посаду у державному органі, що обов`язково повинна бути визначена структурою і штатним розписом цього органу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 , в обґрунтування позовних вимог, посилаючись на вищенаведений лист Головного Управління державної служби України від 28.10.2005 року №12/10188, наполягав на тому, що, оскільки записи у його трудовій книжці свідчать про зарахування на посаду стажиста судді до Київського районного суду м. Одеси, де він отримував заробітну плату до дати звільнення його з даної посади у зв`язку з призначенням на посаду судді цього суду, то такий стаж роботи на посаді стажиста дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді.

Як вже зазначено вище, суд першої інстанції визнав таки доводи неаргументованими, оскільки встановив, що посада стажиста судді Київського районного суду м. Одеси не тільки не включена до штатного розпису суду, але і не відносилась до категорії державної служби, що виключає її віднесення до категорії «інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги» відповідно до ч. 6 ст. 44 Закону 2862-ХІІ.

Проте, в апеляційній скарзі позивач висловив нові доводи порівняно з тими, що були наведені ним у позовної заяві, а саме, що лист Головного Управління державної служби України від 28.10.2005 року №12/10188 носить рекомендаційний характер і не узгоджується ані з нормативними актами, які наведені в цій апеляційній скарзі, ані з висновками щодо застосування законодавства, які викладені у постановах Верховного Суду в аналогічних справах за встановлених схожих обставинах, зокрема: у постанові від 14.11.2018 року у справі №819/1550/16, у постанові від 14.01.2022 року у справі №300/731/19. Проте, суд зазначеного не врахував, а також не встановив, що позивач досяг призначення на ту саму посаду, на яку стажувався і в тому самому суді, в якому стажувався, зокрема на посаду судді Київського районного суду м. Одеси, у зв`язку з чим, в розумінні п. п. 2 - 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, має право на зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 включно тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів. У зв`язку із чим, витребувана судом інформація не охоплює вірний напрямок доказування у даній справі. Крім того, суд першої інстанції не з`ясував підстави для закріплення ОСОБА_1 на посаді стажиста судді (за рахунок якої вакантної посади) та підстави фінансування даної посади міністерством юстиції України, як розпорядником грошових коштів фінансування судів на той час, і подальше фінансування цієї посади стажиста Київського районного суду м. Одеси з 01.01.2003 року до 03.09.2004 року включно вже Територіальним управлінням державної судової адміністрації України, як правонаступником в цих відносинах Одеського обласного управління юстиції. Фактична посада, за рахунок вакансії якої позивач був призначений стажистом судді Київського районного суду м. Одеси - консультант суду, а посада, на яку претендував - суддя Київського районного суду м. Одеси.

З метою встановленні всіх обставин справи ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.02.2025 було витребувано від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) пояснення із наданням копій відповідних документів про:

1. Підстави нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за період роботи з вересня 2002 року по грудень 2002 року.

2. Інформацію про повне найменування назви посади, яку займав ОСОБА_1 у період з вересня 2002 року по грудень 2002 року, із обов`язковим посиланням на норми чинного на той час законодавства, якими така посада була передбачена і у якому структурному підрозділі.

3. Штатний розпис установи, у якій ОСОБА_1 займав посаду у період робот з вересня 2002 року по грудень 2002 року, із обов`язковим зазначенням нормативно-правового акту, на підставі якого займана ОСОБА_1 посада була створена.

4. Посадову інструкцію посади, яку займав ОСОБА_1 .

Листом від 03.03.2025 апеляційний суд було повідомлено, що: у період з вересня 2002 року по грудень 2002 року ОСОБА_1 був призначений стажистом судді місцевого Київського районного суду м. Одеси; Підставами для нарахування заробітної плати працівникам з почасовою формою оплати праці є штатний розпис і табель обліку використання робочого часу. Разом з тим, станом на 2002 рік штатний розпис по судам м. Одеси не передбачав посади стажиста в судах та жодним нормативно-правовим актом, який діяв на той час, така посада не передбачалась. Посадова інструкція стажиста судді місцевого Київського районного суду м. Одеси в архівних справах управління юстиції відсутня.

За таких обставин колегія суддів, як і суд першої інстанції, не вбачає підстав для зарахування до стажу, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді стаж роботи на посаді стажиста судді місцевого Київського районного суду м. Одеси. Адже, згідно із частиною шостою статті 44 Закону №2862-ХІІ для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

При цьому суди 1-ї та 2-ї інстанцій враховують, що штатний розпис суду не передбачав посади стажиста та жодним нормативно-правовим актом така посада (можливість стажування на посаді судді) не передбачалась. При цьому, як вже зазначалося вище, статтею 2 Закону №3723-XII визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

В даному випадку позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту наявності у нього під час перебування на посаді стажиста судді місцевого суду кола службових повноважень щодо практичного виконання завдань і функцій держави.

Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин.

У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної норми, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. З цього випливає обов`язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов`язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається.

Тобто, загальне правило розподілу доказових обов`язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої. Підставу позову повинен довести саме позивач.

Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.

Під час розгляду справи в судах обох інстанцій позивач не зазначив про існування таких доказів, не навів будь-яких об`єктивних обставин, за яких він був позбавлений можливості їх подати до суду.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що, перебуваючи на посаді стажиста Київського районного суду м. Одеси, він перебував у штаті Одеського обласного управління юстиції, виконуючи обов`язки спеціаліста цього управління юстиції, також не підтверджені жодним доказом.

Також ніякими доказами не підтверджені доводи апеляційної скарги про те, що позивач був закріплений на посаді стажиста судді за рахунок вакантної посади - консультанта суду, яка відносилась до п`ятої категорії посад державних службовців.

Колегія суддів критично ставиться до посилання апелянта на те, що він досяг призначення на ту саму посаду, на яку стажувався і в тому самому суді в якому стажувався, зокрема на посаду судді Київського районного суду м. Одеси, у зв`язку з чим в розумінні пунктів 2-4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, має право на зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посаді стажиста судді Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 включно тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів, з наступних міркувань.

По-перше, згідно частини першої статті 61 Закону України від 07.02.2002 №3018-III "Про судоустрій України" (у редакції чинної на час призначення позивача суддею вперше), перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України на підставі рекомендації відповідної кваліфікаційної комісії суддів за поданням Вищої ради юстиції, а не шляхом переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду, як то встановлено частиною п`ятої статті 36 КЗпП (на приписи якої посилається позивач).

По-друге, пунктом 2 Порядку №283 (у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба):

на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби;

на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;

на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання;

на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці;

на посадах спеціалістів кримінально-виконавчої системи (виправно-трудові установи, слідчі ізолятори, інспекції виправних робіт), які не мають спеціальних звань;

на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України;

на посадах керівних працівників і спеціалістів Фонду соціального захисту інвалідів;

на посадах керівних працівників і спеціалістів державних архівів областей та їх філіалів, державних архівів міст Києва і Севастополя;

на посадах керівних працівників і спеціалістів Державної інспекції навчальних закладів при Міністерстві освіти України;

на посадах керівних працівників і спеціалістів Державного архіву при Раді міністрів Автономної Республіки Крим;

на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно пункту 3 цього Порядку, до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Ураховуючи, що посада стажиста судді не зазначена у пункті 2 цього Порядку, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що період роботи позивача на такій посаді є роботою працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах в розумінні відповідно до Закону №3723-ХII і Порядку №283.

При цьому колегія суддів вважає, що саме по собі фінансування заробітної плати стажиста з державного бюджету не є безумовною підставою для зарахування періоду роботи на такій посаді до стажу державної служби.

Посилання апелянта на застосування до спірних правовідносин Постанови ЦК КПРС, Ради міністрів СРСР від 18.07.1972 року №535 «Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні», Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973 року, є помилковими, оскільки цими нормативними актами було врегульовано питання проходження стажування випускниками вищих навчальних закладів. Водночас, позивач проходив навчання в Одеському автошляховому технікумі у період з 09.1988-03.1992, а на посаду стажиста був назначений 19.09.2002, після звільнення зі служби у податковій міліції. Тобто позивач був призначений стажистом судді не як випускник вищого навчального закладу.

Також апеляційним судом відхиляються посилання апелянта на те, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 липня 2018 року №2509-VII, до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме, частиною першою статті 7 Закону №2862-XII (у редакції, чинної на час призначення позивача на посаду судді) для кандидата на зайняття посади судді мінімальний стаж роботи в галузі права був встановлений три роки. Так, з листа відповідача від 09.07.2024 (а.с. 17) вбачається, що до стажу, який входить до стажу роботи, за який встановлюється доплата за вислугу років, позивачу вже зарахований період служби в збройних силах з 15.06.1992-28.01.1994 (01р. 07м. 14 дн.) та служба в органах внутрішніх справ та податкової міліції з 29.03.1994-19.07.2002 (08р. 05м. 20 дн.).

Таким чином, зарахувавши позивачу до стажу, який входить до стажу роботи, за який встановлюється доплата за вислугу років, службу в збройних силах з (01р. 07м. 14 дн.) та службу в органах внутрішніх справ та податкової міліції з 29.03.1994-19.07.2002 (08р. 05м. 20 дн.), відповідач виконав вищевказану норму Закону.

Слід додати, що під час перегляду даної справи, колегією суддів апеляційного суду також був врахований правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 09.11.2023 року по справа №600/3026/22-а про те, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що позивачу було зараховано до стажу роботи на посаді судді період роботи в галузі права (на посадах стажиста на посаді помічника прокурора, помічника прокурора, помічника судді), тобто стаж роботи, який надавав право для призначення на посаду судді, а тому правові підстави для додаткового (повторного) зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді ще трьох років в галузі права (на посадах провідного юрисконсульта та начальника юридичного відділу ВАТ «Чернівцім`ясопромсервіс») відсутні. Оскільки чинною на час призначення позивача нормою, якою визначалися для суддів загальної юрисдикції складові стажу, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, періоди роботи на посадах провідного юрисконсульта та начальника юридичного відділу були відсутні, такі періоди не можуть бути зараховані до стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років, відповідно до законодавства, яке діяло на день призначення позивача суддею (п. п. 60, 61 Постанови В.С.).

Також, помилковими є доводи апелянта про застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №819/1550/16, у постанові від 14.01.2022 року у справі №300/731/19, оскільки фактичні обставини у вказаних справах та у даній справі є відмінні.

Зокрема, у справі №819/1550/16 було встановлено, що в період роботи позивачки на посаді стажиста Бережанського районного суду Тернопільської області, вона перебувала у штаті управління юстиції Тернопільської ОДА, виконувала обов`язки та була спеціалістом цього управління юстиції, заробітна плата на вказану посаду фінансувалася з державного бюджету. Тому, вказаний період роботи повинен зараховуватись до стажу державної служби, як спеціалісту управління юстиції із необхідною юридичною освітою (п. 36 постанови).

У справі №300/731/19 позивачка була зарахована наказом начальника управління юстиції в Івано-Франківській області на посаду стажиста Івано-Франківського міського суду, як молодий спеціаліст. Питання проходження стажування випускниками вищих навчальних закладів в цей період регулювалися такими законодавчими актами колишнього Союзу PCP та УРСР, як: Постанова ЦК КПРС, Ради міністрів СРСР від 18.07.1972 року №535 Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні, Положенням про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973 року.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що частина 5 статті 308 КАС України визначає межі перегляду судом апеляційної інстанції, а саме, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Проте, колегія суддів дійшла висновку про доцільність надати оцінку всім аргументам апеляційної скарги, у тому числі тим, якими позивач не обґрунтовував свої вимоги у позовної заяві.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.

У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані дії відповідача - Одеського апеляційного суду щодо неврахування до стажу позивача, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді, періоду роботи стажистом судді Київського районного суду м. Одеси з 19.09.2002 року до 03.09.2004 року включно тривалістю 01 рік 11 місяців 15 днів, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та вчинені з урахуванням усіх фактичних обставин, без порушень прав ОСОБА_1 .

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

Підсумовуючи наведене колегія суддів вирішила, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.-

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов