Справа № 308/18160/24
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачука О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкаря В.П.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області в особі відділу поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського районного управління поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Цебрик Л.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом у якому зазначає, що 18.07.2024 року близько 15 год. 00 хв. до двору присадибної ділянки позивача за місцем його постійного проживання за адресою: с. Соломоново приїхали, за словами позивача, офіцер поліції територіальної громади м. Чоп, працівники поліції капітан Попович Ю.М. та капітан поліції Стець І.І.

За словами позивача, ОСОБА_2 почав процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544520 від 18.07.2024 року, на підставі якого 08.08.20214 року адміністративною комісією виконавчого комітету Чопської міської ради була прийнята постанова № 24 про накладення стягнення на позивача, яка в подальшому скасована постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.1.2024 року.

Під час складання протоколу були допущені суттєві порушення законодавства. Так, у протоколі було неправильно визначено об`єкт здійснення благоустрою, допущені помилки під час заповнення і посилання на статті КУпАП, відбувалось на думку позивача залякування поліцією ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) позивача, внесення у протокол відомостей про свідка, зазначеного у протоколі як ОСОБА_4 , підпис якого, на думку позивача, вже стояв у ще не оформленому бланку протоколу, але якого під час події, за словами позивача, не було, та інші порушення.

З метою припинення, на думку позивача, протиправних дій працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач зателефонував на спецлінію 102 та викликав наряд поліції. На місце прибули поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким позивач запропонував дати йому можливість прийняти від нього заяву про порушення працівниками поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , допущеними ними під час складання протоколу.

Натомість поліцейський ОСОБА_5 замість надати можливість позивачу написати заяву стосовно вчинених проти нього протиправних дій поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , допущеними ними під час складання протоколу. Натомість, поліцейський ОСОБА_5 замість надати можливість позивачу написати заяву стосовно вчинених проти нього протиправних дій поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в той час, коли позивач був задіяний у процесі складання проти нього протоколу, роздрукував на електронному приладі постанову № 10115 від 18.07.2024 року, яку позивачу не дали для ознайомлення, у якій зазначив, що 18.07.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснив виклик на лінію 102 та повідомив про факт конфлікту між працівниками поліції. Прибувши на місце події було встановлено, що факт конфлікту відсутній, оскільки в останнього виявлено порушення благоустрою, про що йому було роз`яснено, чим останній повідомив по спецлінії 102 завідомо неправдивий виклик. Інспектор зазначив, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП та постановив накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Представник позивача зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки позивач не вчиняв жодне адміністративне правопорушення, поліцейський фактично без розгляду справи виніс постанову, не склав протокол про адміністративне правопорушення, не мотивовано наклав стягнення.

Вказує, що аналіз змісту оскаржуваної позивачем постанови свідчить, що підставою того, що поліцейський прийшов до висновку про здійснення позивачем завідомо неправдивого виклику стала самостійно і невірно сформульована працівником поліції причина виклику наряду поліції. Крім того, позивач повідомив по спецлінії 102 про неправомірні дії поліції, але прибувші працівники поліції не опитували тих працівників поліції, на дії яких позивач скаржився, інакше в оскаржуваному рішенні було би посилання на їх пояснення. Навпаки, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 року у справі № 308/13345/24 встановлено безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі протоколу від 17.07.2024 року, який склали працівники поліції. Можливі відеозаписи з нагрудних камер поліцейського не підтверджують обставин елементів складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП.

Також позивач зазначає, що оскаржувана постанова винесена 18.07.2024 року, копію якої відповідач не надав і не надіслав позивачу, принаймні позивач її не отримував, і не відмовлявся від отримання. Позивач отримав копію оскаржуваної постанови 29.10.2024 року від органу ДВС, оскільки дізнався від банку через електронну пошту, що його рахунок заблоковано органом ДВС на підставі постанови про арешт коштів боржника. Отже строк на подання позову позивач пропустив з поважних причин.

А тому просить поновити позивачу строк на подання позову, визнати протиправною та скасувати постанову № 10115 від 18.07.2024 року, винесену інспектором поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Слободяном Валентином Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

У судовому засіданні, яке відбулося 24.01.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд поновити позивачу строк на подачу позову, оскільки такий пропущений ним з поважних причин, та задовольнити позов, з наведених у позові підстав.

Позивач у судовому засіданні підтримав пояснення надані його представником. Просив суд поновити йому строк для звернення до суду з позовом та задовольнити позов. Пояснив, що до нього додому в АДРЕСА_1 приїхали двоє поліцейських, сказали йому, що він не покосив траву на вулиці, а тому його притягують до адміністративної відповідальності. Він уважав їхні дії незаконними, оскільки один із поліцейських приніс вже заготовлений протокол у якому був уже підпис свідка ОСОБА_4 , а самого ОСОБА_4 на місці при складанні протокола не було. Він вийшов до них на вулицю. Поліцейські його залякували, не пускали його навіть у туалет. Він погано себе почував, взяв стільчик, а потім змушений був викликати наряд поліції щодо неправомірних дій щодо нього. Додав, що від отримання постанови він не відмовлявся, оскільки йому постанову навіть не давали, а дізнався про неї лише у виконавчій службі . Просив дослідити в судовому засіданні докази які містяться на двох флешнакопичувачах . На одному флешнакопичувачу міститься запис телефонної розмови по спецлінії 102, а на іншому флешнакопичувачу міститься відео з його телефону.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно поданого відзиву просила відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що 18.07.2024 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_1 здійснив виклик поліції, зокрема, повідомивши, про конфлікт між ним та працівниками поліції. Однак, при прибутті на місце, іншим нарядом працівників поліції було встановлено, що факт конфлікту відсутній, і факти, заявлені ОСОБА_1 під час здійснення телефонного дзвінка 08.07.2024 року не знайшли свого підтвердження, що підтверджується відеодоказом з нагрудної камери поліцейського. ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик на спецлінію 102, оскільки не погоджувався з винесенням відносно нього протоколу за ст. 152 КУпАП працівниками поліції. Вказала, що постанова серії ЕГА № 1495628 від 18.07.2024 року складена відповідачем відповідно до норм КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, з огляду на що посилання позивача на порушення вимог законодавства є безпідставними і необґрунтованими, а тому просила відмовити у задоволенні позову. До відзиву долучено два відео з місця події, зроблені портативними відеокамерами поліцейських, які надіслані до "Електронного суду".

Також представником відповідача подано до суду заяву про залишення позову без розгляду у зв"язку пропуском строку звернення до суду.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд доходить наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною другою статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч.1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пропуск строку звернення з адміністративним позовом до суду позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова йому вручена не була, а отримав він таку лише 29.10.2024 року від органу ДВС, після надходження повідомлення від банку про блокування його рахунків на підставі постанови про арешт коштів боржника. Зазначає, що копію постанови йому відповідачем не було надано.

У оскаржуваній постанові відсутній підпис позивача про отримання постанови, а є відмітка про те, що позивач відмовився від отримання постанови, а тому, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, передбачене ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд доходить висновку, що позивачу слід поновити пропущений строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження постанови № 10115 від 18.07.2024 року.

Судом установлено, що 18.07.2024 року інспектором поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Слободяном Валентином Анатолійовичем винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення № 10115 відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Зокрема, із зазначеної постанови убачається, що в ході розгляду справи встановлено, що: 18.07.2024 року ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив виклик на лінію 102 та повідомив про факт конфлікту між працівниками поліції. Однак, по прибуттю на місце події було встановлено, що факт конфлікту відсутній, оскільки у останнього ( ОСОБА_1 ) виявлено порушення благоустрою, про що останньому було роз"яснено, чим останній повідомив на спецлінію 102 завідомо неправдивий виклик.

Відповідно до приписів п. 8 ч.1 ст. 23 «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно положень частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до частини другої статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 183 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань , що тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема поліції. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського нібито для надання допомоги, знаючи наперед те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, та бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

В ході розгляду справи , в судовому засіданні досліджені долучені разом із відзивом відеозаписи події , з яких установлено, що ОСОБА_1 зателефонував на лінію 102, та повідомив, що до нього приїхав дільничний та поліцейський і порушуючи його Конституційні права, примушують його безоплатно працювати. Просив направити до нього наряд поліції.

Також, із зазначеного відеозапису із нагрудної камери поліцейського встановлено, що працівниками поліції відносно ОСОБА_1 складався протокол про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП, з яким ОСОБА_1 не погоджувався. Жодного примушування до праці чи інших протиправних дій, зокрема залякувань та перешкоджання ОСОБА_1 потрапити до себе додому, з боку працівників поліції до ОСОБА_1 при перегляді відезапису з місця події не встановлено, та ОСОБА_1 при здійсненні дзвінка на 102 не вказував про такі. ОСОБА_1 працівниками поліції роз`яснювалося, що протокол за ст. 152 КУпАП буде розглянуто уповноваженим органом, та про розгляд вказаного протоколу він буде повідомлений. Також із дослідженого відеозапису події убачається , що прискладанні протоколу був присутній свідок ОСОБА_4 , який і поставив свій підпис.

Відсутність будь-яких протиправних дій з боку поліцейських які приїхали до позивача складати протокол за ст. 152 КУпАП, відтак і неправдивість повідомлення позивачем на спецлінію 102 , також підтверджуються і дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться на двох флешнакопичувачах які долучені до матеріалів справи позивачем. Зокрема, на одному флешнакопичувачу міститься запис телефонної розмови по спецлінії 102, де позивач повідомив, про примушування його працівниками поліції безкоштовно працювати, а на іншому флешнакопичувачу міститься відео з телефону позивача, зміст якого не підтверджує обставини зазначені у позовній заяві та спростовує твердження позивача щодо протиправних дій поліцейських при складанні протоколу.

За таких обставин, суд доходить висновку, що повідомлена ОСОБА_1 інформація про примушування його працівниками поліції до праці була неправдивою.

З досліджених у судовому засіданні, наданих відповідачем доказів та оскаржуваної постанови судом встановлено, що інспектором ВП № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Слободян В.А. при прийнятті рішення про винесення постанови про справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП було встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, була проведена належна оцінка наявних доказів та повне, всебічне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

Позивачем не надано будь-яких належних доказів, які б свідчили про вчинення будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, які б порушували його права, інтереси або створювали загрозу його здоров`ю, життю або майну, які б були обґрунтованою правдивою підставою для виклику екстрених служб, а саме поліції.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не маючи для цього підстав здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.

Що стосується заперечень представника позивача щодо відсутності у представника відповідача належного підтвердження повноважень на представництво відповідача, викладених у клопотанні від 24.01.2025 року, суд констатує, що особливості подання до суду довіреності для цілей підтвердження повноважень представника у разі звернення до суду в електронній формі встановлені у частині сьомій статті 59 КАС України та пункті 9 Положення, зі змісту яких випливає, що учасник справи може уповноважити представника на подання документів від свого імені шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми "Електронний суд" електронного доручення за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого додається підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документу автоматично. Таким чином, у випадку звернення до суду через підсистему "Електронний суд" суди мають перевіряти, чи дотримано учасниками справи правила створення електронного доручення, зокрема чи було його сформовано через електронний кабінет тієї особи, від імені якої подається процесуальний документ. Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника, на що вказав Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі № 380/830/21 від 30.06.2021 року.

Як убачається з матеріалів справи до відзиву на позов та клопотання про залишення позову без розгляду до заяви від 05.12.2024 року, поданих представником відповідача через підсистему "Електронний суд" додано електронну довіреність видану Колесник Ярославом Васильовичем, яка уповноважує Чубелка Олесю Юріївну представляти інтереси ГУНП в Закарпатській області в судах України. А тому суд відхиляє клопотання представника позивача про повернення вказаних документів.

З огляду на вищевикладене, суд доходить переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, відсутні підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 10115 від 18.07.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 183 КУпАП, а тому в задоволенні позову слід відмовити.Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд уважає обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 20, 77, 121, 242, 286, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення № 10115 від 18.07.2024 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області в особі відділу поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського районного управління поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Придачук