Справа № 569/418/25
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/418/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у адміністративному позові та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №4/1048 від 25 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 17 000,00 грн.; справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у розмірі 10605,60 грн. (10 000,00 грн. витрати пов`язані з правовою допомогою та 605,60 грн. витрати по сплаті судового збору).

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, такі факти і відповідні їм правовідносини.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення №4/1047 від 25 грудня 2024 року складеного відповідальним виконавцем адміністративного відділення с-т Андрощук А.О., вбачається, що цей протокол склав про те що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м.Рівне; сімейний стан не одружений; зареєстроване місце проживання (перебування) АДРЕСА_1 ; місце роботи, посада студент; номер телефону НОМЕР_1 ; документ, що посвідчує особу: студентське НОМЕР_2 . Суть адміністративного правопорушення: порушив абз 6 п.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не уточнив облікові дані протягом 60 днів. Правопорушення вчинено під час дії особливого періоду. Чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

25 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №4/1048 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні Правопорушення з якої вбачається, що «Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання (перебування) АДРЕСА_1 , номер телефону: НОМЕР_3 , документ що посвідчує особу паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 установив: Громадянин ОСОБА_1 порушив абз. 6 п.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не уточнив облікові дані протягом 60 днів. Правопорушення вчинено під час дії особливого періоду. Враховуючи, що громадянин скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, постановив: накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн. у 15-денний строк з дня вручення даної постанови. Копію постанови №4/1048 від 25.12.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності отримав 25.12.2024 р. Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності наявний.».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конститу- цією та законами України.

Наведена норма визначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово -облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст.210-1КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 ст.210-1КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 ст.210-1КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Положеннями ст.1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ, в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію, в тому числі і на території Рівненської області.

Згідно з пунктом 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.

Також відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХII від 25.03.1992 на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Крім того, згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХII від 25.03.1992 граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років, а вищого офіцерського складу - до 65 років.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу №4/1047 про адміністративне правопорушення від 25 грудня 2024 року, який і слідував для винесення оскаржуваної позивачем постанови, долученої представником відповідача до відзиву на адміністративний позов вбачається, що інформація про надані позивачем письмові пояснення - відсутня.

На підтвердження правомірності свого рішення, представником відповідача долучено копію направлення від 18.10.2024 року №6/767 ОСОБА_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

З наданого представником відповідача та дослідженого в судовому засіданні військово-облікового документу виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 вбачається, що наявні наступні відмітки: ПР. №223 від 24.10.2024 ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний придатним до військової служби у в/ч забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВВНЗ на підставі ст.42б, 78в, гр. ІІ наказу МОУ №402 від 14.08.2008 року. ВЗЯТО на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 29.10.2024.

Згідно долученого до відзиву та дослідженого в судовому засіданні витягу із «Резерв +» МОУ вбачається наступна інформація: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; категорія обліку: військовозобов`язаний; відстрочка до: 07.02.2025; дійсний до: 07.02.2025; тип відстрочки: п.1 ч.3 ст.23; сформовано 10.11.2024, 23:10. ТЦК та СП: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; постановка ВЛК: приватний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони, будівельних робіт, робітник підсобний. Дата ВЛК: 24.10.2024. Звання: солдат. ВОС 956647. Номер в реєстрі Оберіг: 9. Адреса проживання: АДРЕСА_1 . Телефон НОМЕР_3 . Дата уточнення даних: 04.11.2024.

Разом з тим, у оскаржуваній позивачем постанові відповідачем не вказано, які саме облікові дані ОСОБА_1 не було уточнено і які саме дані не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії.

З матеріалів справи та долучених до відзиву письмових доказів не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

Вищевикладене свідчить, що відповідачем не дотримана процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначена ст. 279 КУпАП, та порушено право позивача на захист, під час винесення постанови були порушені норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи. На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є порушення відповідачем процедури розгляду справи, тому належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови про накладання адміністративного стягнення та направлення справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення судових витрат по справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами, відомості Верховної Ради України (ВВР), 1992, №27, ст.385, введено в дію Постановою ВР № 233-XII від 25.03.92, ВВР, 1992, №27, ст.386) положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення судових витрат понесених по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі №757/13974/21-ц, до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським об`єднанням чи бюро.

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказане узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у справі № 922/1163/18.

Суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у справі № 922/2604/20.

До адміністративного позову, на підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником позивача подано докази, а саме: ордер на надання правничої допомоги Кідун Андрій Петрович у Рівненський міський суд Рівненської області адвокатом Дупаком В.Г. серії № 1154277 від 31.12.2024; договір доручення про надання правової допомоги від 27 грудня 2024 року укладений між ОСОБА_1 та АБ «Дупака В.Г.»; актом №31/12 приймання-передання послуг з надання правничої допомоги від 31 грудня 2024 року укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Дупака В.Г.» з якого вбачається, що загальна вартість наданих послуг складає 10000,00 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордера №31/12 від 31 грудня 2024 року згідно якого АБ Дупака В.Г. прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №27/12-2 від 27.12.2024 10000,00 грн.

Крім того, заявлено у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: судовий збір - 605,60 грн.; витрати пов`язані із правовою допомогою - 10000,00 грн.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 4000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така сума, відповідає критерію розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.

При цьому слід зазначити, що позивач на власний розсуд приймав рішення про укладення договору з адвокатом та оплату його послуг, попередньо обумовивши розмір гонорару адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9,19,72-77,241-246,255,286,295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат - задоволити частково.

Постанову за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 25 грудня 2024 року №4/1048 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення на нього адміністративного штрафу у сумі 17000 грн. - скасувати та направити справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_5 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. та витрати на правову правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_5

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов