Справа № 420/22337/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/22337/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Бойко О.Я. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року адвокат Ізотова Ольга Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подала до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову ГУ ПФУ в Одеській області про зарахування до страхового стажу років роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу роки роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки, та здійснити перерахунок пенсії;

- стягнути з ГУ ПФУ в Одеській області судовий збір у розмірі 968, 96 грн..

Вимоги адміністративного позову обґрунтовані протиправною відмовою ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки та здійснення перерахунку пенсії, оскільки трудовий стаж, набутий на території колишнього СРСР, підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною та скасовано відмову ГУ ПФУ в Одеській області про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 років роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 роки роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки, та здійснити перерахунок пенсії;

- стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968, 96 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності законодавчих підстав для зарахування до страхового стажу Позивача періодів роботи в Естонії з 1982 по 1992 роки з огляду на двосторонню Угоду між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, ратифікованої Законом України від 02.11.2011 року за № 3990-VI «Про ратифікацію Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення», яка набрала чинності 01.02.2012 року. За позицією скаржника, якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж, набутий відповідно до законодавства кожної із Сторін, за умови, що інша Сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж. Кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території, якщо цією Угодою не передбачено інше. Отже, кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території.

Крім цього, апелянт зазначає, що страховий стаж, набутий на території Естонської Республіки не враховується при призначенні пенсії в Україні. За цей період страхового стажу пенсія призначається за законодавством Естонської Республіки, на що не звернув увагу суд першої інстанції.

04.02.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представник Позивача подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому йдеться про законність оскаржуваного судового рішення, прийнятого з урахуванням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а також із повним з`ясуванням усіх обставин, які мали значення для справи. Тому просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 01.10.2014 року отримує дострокову пенсію за віком як мати інваліда з дитинства відповідно до ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

У травня 2024 року Позивач звернувся із заявою до Відповідача про зарахування до страхового стажу років роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки та здійснення перерахунку пенсії. До заяви Позивачем було надано копію трудової книжки та копію довідки про підтвердження страхового (трудового) стажу в Естонії EE/UA-205.

Листом від 31.05.2024 року № 16741-15250/Л-02/8-1500/24 Відповідач повідомив Позивача про те, що при призначенні пенсії в Україні стаж роботи в Естонії з 1982 по 1992 роки зарахований для визначення права на пенсію, в розмір пенсії в Україні не врахований, що відповідає умовам Угоди, укладеною між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, а саме п. 2 ст. 5 Угоди на особу, яка здійснює трудову діяльність на території однієї Сторони, поширюється законодавство тісї Сторони, де здійснюється трудова діяльність, незалежно від того, на території якої Сторони особа проживає. Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 6 Угоди якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання. Якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж, набутий відповідно до законодавства кожної із Сторін, за умови, що інша Сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж. Кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території.

Також Відповідач повідомив, що за інформацією, наданою ПФУ компетентними органами Естонської Республіки особи, народжені в 1961 році мають право на пенсію за віком в Естонії після досягнення 65 років. При цьому документи можливо надати на розгляд компетентної установи Естонської сторони не раніше 6 місяців до досягнення пенсійного віку.

Вважаючи протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується періоди роботи Позивача з 13.12.1982 року по 13.02.1983 року, з 21.02.1983 року по 27.02.1983 року, з 15.03.1983 року по 24.11.1988 року, з 28.11.1988 року по 28.12.1991 року та з 29.12.1991 року по 29.08.1992 року на підприємствах Естонської Республіки. В свою чергу, врахувавши приписи укладеної між Україною та Естонською Республікою Угоди у сфері соціального забезпечення, ратифікована Законом України № 3990 від 02.11.2011 року, зазначив про відсутність доказів про призначення Позивачу пенсії за цей період Естонською Республікою. В свою чергу, Позивачу призначено пенсію за законодавством України, тому періоди роботи з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки, мають бути враховані до страхового стажу Позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується із висновком суду попередньої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено колегією суддів, спірним питанням є правомірність дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування при обчисленні пенсії до загального страхового стажу Позивача періодів його роботи в Естонській Республіці з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року.

Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, як встановлено колегією суддів, в якості матеріально-правової підстави для вчинення такої дії Відповідач посилається на п. 1 ст. 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, ратифікованої Законом України від 02.11.2011 року за № 3990-VI «Про ратифікацію Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення», яка набрала чинності 01.02.2012 року.

Відповідно до вказаного пункту Угоди якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання на території однієї із Сторін.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, колегія суддів звертає увагу на те, що ця Угода укладена між Україною та Естонською Республікою, в той час як між ГУ ПФУ в Одеській області та ОСОБА_1 виник спір щодо зарахування до її страхового стажу періодів роботи на території СРСР, зокрема Естонської РСР, а саме з 13.12.1982 року до 20.08.1991 року, а також з 20.08.1991 року по 29.08.1992 року в Естонській Республіці.

Разом з тим, Відповідач не навів доводів, які б свідчили, що зазначені в такій Угоді правила поширюються також на особливості врахування страхового стажу, набутого в період роботи на території Естонської РСР.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 3 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року вона застосовується до осіб, на яких поширюється або поширювалось законодавство відповідної Сторони, зазначене у статті 2 цієї Угоди.

У свою чергу ст. 2 вказаної Угоди передбачає, що вона застосовується, зокрема, до такого законодавства: в Україні - до законодавства, яке регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; в Естонській Республіці - до законодавства, яке регулює державне пенсійне страхування.

Таким чином, для поширення на спірні правовідносини положень Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року Відповідач зобов`язаний був довести, що на Позивача в Естонській Республіці поширюється законодавство, яке регулює державне пенсійне страхування.

Однак, Відповідачем до суду такого доведено не було.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, система персоніфікованого обліку була введена в дію 01.01.2004 року на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України № 1854 від 12.12.2002 року та № 303 від 12.03.2003 року.

При обчисленні страхового стажу Позивача за період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, Відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-ІV, а після 01.01.2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто, під час обчислення страхового стажу Позивача за період з 13.12.1982 року по 20.08.1991 року Відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-ІV.

Так, ст. 2 Закону України від 12.09.1991 року № 1543-XII «Про правонаступництво України» передбачено, що до ухвалення нової Конституції України на території України діє Конституція (Основний Закон) Української РСР.

За ст. 71 Конституції (Основного Закону) Української РСР закони СРСР є обов`язковими на території Української РСР.

За приписами ст.ст. 71 та 74 Конституції (Основного Закону) Союзу Радянських Соціалістичних Республік визначено, що до складу СРСР входили Українська Радянська Соціалістична Республіка та Естонська Радянська Соціалістична Республіка, закони СРСР мають однакову силу на території всіх союзних республік.

30.03.1990 року Верховна Рада Естонської РСР прийняла постанову «Про державний статус Естонії», якою була визнана незаконною державна влада Союзу РСР і проголосила початок відновлення Естонської Республіки.

20.08.1991 року Верховна Рада Естонської Республіки прийняла постанову «Про державну незалежність Естонії», якою підтвердила державну незалежність Естонської Республіки.

26.08.1991 року Президія Верховної Ради України прийняла постанову «Про визнання державної незалежності Естонської Республіки», якою визнала державну незалежність Естонської Республіки.

Отже, у період з 13.12.1982 року по 20.08.1991 року на територіях України (Українська РСР) та Естонської Республіки (Естонська РСР) діяло законодавство Союзу РСР.

Таким чином, при обчисленні стажу Позивача за період з 13.12.1982 року по 20.08.1991 року Відповідач мав керуватися Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 (далі Положення № 590) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 (далі Інструкція № 162).

За правилами абзацу 1 пункту 108 Положення № 590, у загальний стаж роботи, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота як робітник або службовець, незалежно від характеру та тривалості роботи та тривалості перерв.

Як встановлено підпунктом «А» пункту 117 Положення № 590 доказом стажу роботи є, зокрема, трудова книжка.

Підпунктом «А» пункту 2.17 Інструкції № 162 передбачено, що до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів запис про час служби у складі Збройних Сил СРСР, в органах Комітету державної безпеки СРСР та Міністерства внутрішніх справ СРСР, у всіх видах охорони, де на тих, хто проходить службу, не поширюється законодавство про працю та державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) та дати звільнення зі служби.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» визначено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначає наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За правовим висновком Верховного суду в постанові від 21.02.2018 року по справі № 687/975/17 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено колегією суддів, у період з 13.12.1982 року по 13.02.1983 року, з 21.02.1983 року по 27.02.1983 року Позивач працював на Племінному звірівницькому радгоспі «Раку», з 15.03.1983 року по 24.11.1988 року на звірівницькому радгоспі «Салутагусе», з 28.11.1988 року по 28.12.1991 року в радгоспі «Хабая», з 29.12.1991 року по 29.08.1992 року на звірівницькому радгоспі «Салутагусе» на території Естонської РСР, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою про підтвердження страхового (трудового) стажу в Естонії EE/UA-205.

Тобто, за період трудової діяльності з 13.12.1982 року по 29.08.1992 року Позивач набув страховий стаж за законодавством Союзу РСР, який за приписами статті 24 Закону № 1058-ІV має враховуватися при призначені пенсії для визначення права на пенсію.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення його прав та обов`язків у сфері соціального захисту органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для нього.

Такий висновок узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішенні від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України», згідно з якими тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року по справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Зазначені висновки стосуються особливостей тлумачення й застосування національного законодавства, однак є актуальними також під час застосування положень міжнародного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення про задоволення позовних вимог, адже положення Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року належить трактувати у спосіб, найбільш сприятливий для Позивача, який гарантуватиме обчислення пенсії з урахуванням усіх періодів роботи, що можуть бути зараховані до страхового стажу.

Твердження апелянтів про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко