Справа № 260/883/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2025 рокум. Ужгород№ 260/883/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд. 51, офіс 9, м. Вінниця, 21005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Калинич Оксана Іллівна в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області області (далі відповідач), яким просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.12.2024 №64 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 ОСОБА_1 не зарахувавши до спеціально стажу періоди роботи - з 02.10.2000р. по 25.12.2000р. на посаді тракториста в ТОВ «Бирть» згідно Довідки №7 від 12.09.2023р.; з 01.10.2001р. по 31.12.2001р. та з 01.04.2002р. по 30.09.2002р. на посаді водій автолісовоза у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 згідно довідки від 13.10.2023 №1; з 01.09.2003 по 01.05.2004 на посаді тракториста у Приватному підприємстві «Яблуниця» згідно довідки від 08.09.2023 №2 та згідно записами трудової книжки НОМЕР_2 від 01.09.1968р.», з 01.06.2004 по 02.01.2013 на посаді водія автолісовоза в Приватному підприємстві «Рись» згідно довідки від 28.09.2023 року №82 та запису трудової книжки НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 3-4), з 01.04.2013 по 05.05.2014 на посаді водія автолісовоза у ТОВ «Ліси Лопухова» згідно довідки від 08.09.2023 №1 та запису трудової книжки НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 5-6) та до загального стажу період проходження строкової військової служби з 05.05.1987р. по 14.06.1989р.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію за вислугу років з дня права ОСОБА_1 , зарахувавши до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «в» ст.55 Закону України « Про пенсійне забезпечення» та Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583, періоди роботи: з 02.10.2000 р. по 25.12.2000 р., на посаді тракториста в ТОВ «Бирть» згідно Довідки №7 від 12.09.2023р.; з 01.10.2001р. по 31.12.2001р. та з 01.04.2002р. по 30.09.2002р. на посаді водій автолісовоза у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 згідно довідки від 13.10.2023 №1; з 01.09.2003 по 01.05.2004 на посаді тракториста у Приватному підприємстві «Яблуниця» згідно довідки від 08.09.2023 №2 та згідно записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р.», з 01.06.2004 по 02.01.2013 на посаді водія автолісовоза в Приватному підприємстві «Рись» згідно довідки від 28.09.2023 року №82 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 3-4); з 01.04.2013 по 05.05.2014 на посаді водія автолісовоза у ТОВ «Ліси Лопухова» згідно довідки від 08.09.2023 №1 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 5-6) та зарахувати до загального стажу період проходження строкової військової служби з 05.05.1987р. по 14.06.1989р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 04.12.2024 року він подав до Головного управління ПФУ в Закарпатській області заяву з необхідними документами на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, за наслідками розгляду його заяви, 10.12.2024 року Головне управління ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення №64 про відмову в призначенні пенсії за віком. Відмова обґрунтована тим, що у позивача відсутній стаж роботи, який дає право на даний вид пенсії, а саме стаж роботи на посадах робітників, майстрів (у тому числі старших майстрів), безпосередньо зайнятих на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, хоча на переконання позивача його спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років складає 12 років 11 місяців 24 днів, та більше 35 років загального стажу, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач з даним рішенням пенсійного органу не погоджується, та вважає його незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

03 березня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. Розглянувши документи подані для призначення пенсії позивача відповідачем (структурним підрозділом, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що страховий стаж позивача становить 35 років 6 місяців 19 днів, стаж роботи на посадах робітників, майстрів (у тому числі старших майстрів), безпосередньо зайнятих на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання складає - відсутній.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зарахований період проходження строкової військової служби з 05.05.1987р. по 14.06.1989р., згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутня дата видачі військового квитка. Для зарахування періоду проходження строкової військової служби необхідно надати військовий квиток або уточнюючу довідку. До стажу роботи за вислугу років позивача не враховано періоди роботи: з 02.10.2000 року по 25.12.2000 року на посаді тракториста, оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.11.2023р. №8 не відповідає додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. №637, а саме уточнююча довідка завірена підписом лише двох посадових осіб, а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства працівника відділу кадрів та покладання його обов`язків на директора чи бухгалтера не надано; - період з 01.10.2001 року по 31.12.2001 року та з 01.04.2002 року по 30.09.2002 року згідно довідки від 13.10.2023 №1 не враховано, оскільки згідно акту перевірки від 24.11.2023 №0700-1002-1/5577 книги наказів за 2001-2002 роки, книги нарахування заробітної плати за 2001-2002 роки, особова картка заявника на підприємстві не збережені; період з 01.09.2003 по 01.05.2004 на посаді тракториста згідно довідки від 08.09.2023 №2, оскільки довідка засвідчена лише підписом керівника ПП «Яблуниця», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на директора не надано.

Крім того згідно акту перевірки від 24.11.2023 №0700-1002-1/5575 особову картку позивача для перевірки не надано (на підприємстві не значиться); період з 01.06.2004 по 02.01.2013 на посаді водія автолісовоза згідно довідки від 24.11.2023 №83, оскільки ім`я заявника - «Дметро» не відповідає паспортним даним - « ОСОБА_3 », а також довідка засвідчена лише підписом керівника НП «Рись», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на керівника не надано. Крім того згідно пояснення керівника від 24.11.2023 особова картка та книги нарахування заробітної плати позивача за 2004-2013 роки на підприємстві не збереглися; період з 01.04.2013 по 05.05.2014 на посаді водія автолісовоза згідно довідки від 08.09.2023 №1, оскільки довідка засвідчена лише підписом керівника ТОВ «Ліси Лопухова», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на керівника не надано.

Крім того актом перевірки від 24.11.2023 №0700-1002-1/5576 виявлено розбiжнiсть між даними трудової книжки, а саме: датою наказу про прийняття (01.04.2014р.) та датою наказу про прийняття згідно довідки (01.04.2013р.). Також актом перевірки встановлено, що особова картка ОСОБА_1 на підприємстві відсутня; період з 19.11.2018р. по 01.04.2024р. на посаді лісоруба та тракториста, згідно довідки від 05.01.2024р. №184, оскільки спеціальний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років зараховується тільки по 11.10.2017 року.

Відтак, на переконання відповідача оскаржуване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, є законним та обґрунтованим, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали відмовної пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою, в якій він просив призначити йому пенсію за вислугу років.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.12.2024 року №64.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу ОСОБА_1 , не зарахований період проходження строкової військової служби з 05.05.1987 року по 14.06.1989 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутня дата видачі військового квитка. Зазначено, що для зарахування періоду проходження строкової військової служби необхідно надати військовий квиток або уточнюючу довідку.

До стажу роботи за вислугу років ОСОБА_1 , не враховано періоди роботи:

- з 02.10.2000 року по 25.12.2000 року на посаді тракториста, оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.11.2023 року №8 не відповідає додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме уточнююча довідка завірена підписом лише двох посадових осіб, а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства працівника відділу кадрів та покладання його обов`язків на директора чи бухгалтера не надано;

- період з 01.10.2001 року по 31.12.2001 року та з 01.04.2002 року по 30.09.2002 року згідно довідки від 13.10.2023 №1 не враховано, оскільки згідно акту перевірки від 24.11.2023 №0700-1002-1/5577 книги наказів за 2001-2002 роки, книги нарахування заробітної плати за 2001-2002 роки, особова картка заявника на підприємстві не збережені;

- період з 01.09.2003 року по 01.05.2004 року на посаді тракториста згідно довідки від 08.09.2023 року №2, оскільки довідка засвідчена лише підписом керівника ПП «Яблуниця», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на директора не надано. Крім того згідно акту перевірки від 24.11.2023 року №0700-1002-1/5575 особову картку ОСОБА_1 для перевірки не надано (на підприємстві не значиться);

- період з 01.06.2004 року по 02.01.2013 року на посаді водія автолісовоза згідно довідки від 24.11.2023 №83, оскільки ім`я заявника - «Дметро» не відповідає паспортним даним - « ОСОБА_3 », а також довідка засвідчена лише підписом керівника НП «Рись», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на керівника не надано. Крім того згідно пояснення керівника від 24.11.2023 року особова картка та книги нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за 2004-2013 роки на підприємстві не збереглися;

- період з 01.04.2013 року по 05.05.2014 року на посаді водія автолісовоза згідно довідки від 08.09.2023 року №1, оскільки довідка засвідчена лише підписом керівника ТОВ «Ліси Лопухова», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на керівника не надано. Крім того актом перевірки від 24.11.2023 №0700-1002-1/5576 виявлено розбiжнiсть між даними трудової книжки, а саме: датою наказу про прийняття (01.04.2014) та датою наказу про прийняття згідно довідки (01.04.2013р.). Також актом перевірки встановлено, що особова картка ОСОБА_1 на підприємстві відсутня;

- період з 19.11.2018 року по 01.04.2024 року на посаді лісоруба та тракториста, згідно довідки від 05.01.2024 року №184, оскільки спеціальний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років зараховується тільки по 11.10.2017 року».

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Статтею 1 Закону України №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058).

Згідно до ч.1 ст.56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п.2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п.2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудових книжок позивача). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058).

Згідно до ч.1 ст.56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст.62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 05.05.1987 року по 14.06.1989 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також:

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно із абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Записами трудової книжки серії НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_1 , з 05.05.1987 по 14.06.1989 (2 роки 1 місяць 9 днів) проходив службу у радянській армії.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Таким чином, до страхового стажу позивача має бути зарахований час проходження військової служби у радянській армії з 05.05.1987 року по 14.06.1989 року.

Щодо не зарахування до стажу позивача що дає право на вислугу років періоду роботи з 02.10.2000 року по 25.12.2000 року на посаді тракториста, суд зазначає наступне.

Відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду роботи до пільгового стажу позивача, відповідач посилається на те, що уточнююча довідка завірена підписом лише двох посадових осіб, а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства працівника відділу кадрів та покладання його обов`язків на директора чи бухгалтера не надано.

До заяви про призначення пенсії від 04.12.2024 року позивачем було надано довідку від 16.11.2023 року №8 про підтвердження спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, видану позивачу про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на ТОВ «Бирть», і за період з 02.10.2000 року по 25.12.2000 року, окремих працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства робота яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 2.6. Порядку №58, у разі виявлення неправильного або не точного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників №301 від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядкуведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки повинно мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої такі порушення було вчинено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановівід 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Тобто, недоліки, зазначені у рішенні про відмову, жодним чином не спростовують факт трудової діяльності позивача у спірні періоди роботи на ТОВ «Бирть», які неможливо підтвердити іншими документами ніж відповідною довідкою. При цьому, позивач, не може відповідати за правильність і повноту оформлення документів на підприємстві.

Недоліки у заповненні та оформленні документів щодо трудової діяльності особи не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Щодо посилання відповідача на ті обставини, що уточнююча довідка завірена підписом лише двох посадових осіб, а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства працівника відділу кадрів та покладання його обов`язків на директора чи бухгалтера не надано, суд зазначає, що згідно пункту 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Як встановлено з довідки №8 від 16.11.2023 року, вона підписана директором та бухгалтером ТОВ «Бирть».

На думку суду, підстава відсутності підпису відділу кадрів перебуває поза межами волі особи, якої стосується довідка, а тому такий формальний недолік не повинен спричиняти позбавлення права на пенсію.

Оскільки довідка містить усі відомості, передбачені пунктом 20 Порядку №637, які лише підтверджують пільговий характер роботи позивача у спірний період, відмова у призначенні пенсії за формальними ознаками її невідповідності формі довідки, передбаченої Додатком №5 до Порядку №637 є необґрунтованою.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 02.10.2000 року по 25.12.2000 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо не зарахування до стажу позивача, що дає право на вислугу років періоду роботи з 01.09.2003 року по 01.05.2004 року на посаді тракториста згідно довідки від 08.09.2023 року №2, суд зазначає наступне.

Відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду роботи до пільгового стажу позивача, відповідач посилається на те, що дана довідка засвідчена лише підписом керівника ПП «Яблуниця», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на директора не надано.

До заяви про призначення пенсії від 04.12.2024 року позивачем було додано довідку від 08.09.2023 року №2 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану позивачу приватним підприємством «Яблуниця».

Відповідно до пункту 2.6. Порядку №58, у разі виявлення неправильного або не точного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядкуведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки повинно мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої такі порушення було вчинено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановівід 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Тобто, недоліки, зазначені у рішенні про відмову, жодним чином не спростовують факт трудової діяльності позивача у спірні періоди роботи на у ПП «Яблуниця» які неможливо підтвердити іншими документами ніж відповідною довідкою. При цьому, позивач, не може відповідати за правильність і повноту оформлення документів на підприємстві.

Недоліки у заповненні та оформленні документів щодо трудової діяльності особи не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Щодо посилання відповідача на ті обставини, що довідка засвідчена лише підписом керівника ПП «Яблуниця», а документального обгрунтування відсутності в штаті підприємства головного бухгалтера та працівника відділу кадрів та покладання їх обов`язків на директора не надано, суд зазначає, що згідно пункту 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Як встановлено з довідки від 08.09.2023 року №1, вона підписана директором та головни бухгалтером ТОВ «БИРТЬ».

На думку суду, підстава відсутності підпису відділу кадрів перебуває поза межами волі особи, якої стосується довідка, а тому такий формальний недолік не повинен спричиняти позбавлення права на пенсію.

Оскільки довідка містить усі відомості, передбачені пунктом 20 Порядку №637, які лише підтверджують пільговий характер роботи позивача у спірний період, відмова у призначенні пенсії за формальними ознаками її невідповідності формі довідки, передбаченої Додатком №5 до Порядку №637 є необґрунтованою.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 01.09.2003 року по 01.05.2004 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо не зарахування до стажу позивача що дає право на вислугу років періоду роботи з 01.06.2004 року по 02.01.2013 року на посаді водія автолісовоза згідно довідки від 24.11.2023 №83, суд зазначає наступне.

Як вище зазначалося судом, підстава відсутності підпису відділу кадрів, а також головного бухгалтера перебуває поза межами волі особи якої стосується довідка, а тому такий формальний недолік не повинен спричиняти позбавлення права на пенсію.

Оскільки довідка від 24.11.2023 року №83 містить усі відомості, передбачені пунктом 20 Порядку №637, які лише підтверджують пільговий характер роботи позивача у спірний період, відмова у призначенні пенсії за формальними ознаками її невідповідності формі довідки, передбаченої Додатком №5 до Порядку №637 є необґрунтованою.

На рахунок розбіжностей імені позивача у довідці 24.11.2023 №83 та паспортними даними, суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі за текстом Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі №683/3705/16-а.

Відповідно до частини 1, 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Щодо не зарахування до стажу позивача, що дає право на вислугу років періоду роботи з 19.11.2018 року по 01.04.2024 року на посаді лісоруба та тракториста, суд зазначає наступне.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції за якою право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

В свою чергу, 04.06.2019 року Конституційним Судом України було ухвалено рішення №2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно пункту 16 Закону розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XIІ обґрунтована посиланням на пункти 2-1 та 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а саме відсутністю необхідного станом на 11.10.2017 спеціального стажу роботи 12 років і 6 місяців.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст.22 Конституції України).

У Рішенні від 22 травня 2018 року №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що «положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності» (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «легітимні очікування») (Доповідь «Верховенство права», схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року №2-р/2017).

Відтак, суд вважає, що, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у даній справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Аналогічний висновок з даного питання було зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі №240/24/21, який підлягає обов`язковому врахуванню судом при розгляді даної справи.

Відтак, беручи до уваги, що конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №240/24/21, суд приходить до висновку, що періоди роботи з 19.11.2018 року по 01.04.2024 року на посаді лісоруба та тракториста, згідно довідки від 05.01.2024 року №184» підлягають зарахуванню до пільгового стажу, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 , то суд враховує те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону від 09.07.2003 №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 55 років, тому мінімально необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу має становити 30 років.

Так, в оскаржуваному рішенні органами Пенсійного фонду України було підтверджено страховий стаж позивача в 35 років 6 місяців 19 днів.

Натомість, згідно оскаржуваного рішення стаж роботи на посадах робітників, майстрів (у тому числі старших майстрів) безпосередньо зайнятих на лісозаготівлях і лісосплаві включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання складає відсутній.

При цьому, враховуючи, що в межах вирішення даного спору зарахуванню до спеціального стажу позивача підлягає також і протиправно не враховані до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583, періоди роботи: з 02.10.2000р. по 25.12.2000р., на посаді тракториста в ТОВ «Бирть», згідно з довідкою №7 від 12.09.2023р.; з 01.10.2001р. по 31.12.2001р. та з 01.04.2002р. по 30.09.2002р. на посаді водій автолісовоза у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , відповідно до довідки від 13.10.2023 №1; з 01.09.2003р. по 01.05.2004р. на посаді тракториста у приватному підприємстві «Яблуниця», згідно з довідкою від 08.09.2023р. №2 та згідно записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р.», з 01.06.2004р. по 02.01.2013р. на посаді водія автолісовоза в Приватному підприємстві «Рись» згідно довідки від 28.09.2023 року №82 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 3-4); з 01.04.2013р. по 05.05.2014р. на посаді водія автолісовоза у ТОВ «Ліси Лопухова», згідно з довідкою від 08.09.2023р. №1 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 5-6) та зарахувати до загального стажу період проходження строкової військової служби з 05.05.1987р. по 14.06.1989р., тому суд виходячи із простого математичного обрахунку шляхом додавання доходить висновку, що спеціальний стаж для призначення пенсії позивача в цьому випадку досягає необхідного 12 років 11 місяців 24 дні та більше 35 років загального стажу.

Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу позивача періоди роботи з 02.10.2000р. по 25.12.2000р., на посаді тракториста в ТОВ «Бирть», відповідно до довідки №7 від 12.09.2023р.; з 01.10.2001р. по 31.12.2001р. та з 01.04.2002р. по 30.09.2002р. на посаді водій автолісовоза у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , згідно з довідкою від 13.10.2023р. №1; з 01.09.2003р. по 01.05.2004р. на посаді тракториста у приватному підприємстві «Яблуниця» згідно довідки від 08.09.2023 №2 та згідно записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р.»; з 01.06.2004р. по 02.01.2013р. на посаді водія автолісовоза в приватному підприємстві «Рись», згідно з довідкою від 28.09.2023 року №82 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 3-4); з 01.04.2013р. по 05.05.2014р. на посаді водія автолісовоза у ТОВ «Ліси Лопухова», відповідно до довідки від 08.09.2023р. №1 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 5-6), а також зарахувати до загального стажу періоду проходження строкової військової служби з 05.05.1987р. по 14.06.1989р., та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким приймалося оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, буд. 51, офіс 9, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 10.12.2024 року №64 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу позивача періоди роботи:

- з 02.10.2000р. по 25.12.2000р., на посаді тракториста в ТОВ «Бирть», відповідно до довідки №7 від 12.09.2023р.;

- з 01.10.2001р. по 31.12.2001р. та з 01.04.2002р. по 30.09.2002р. на посаді водій автолісовоза у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , згідно з довідкою від 13.10.2023р. №1;

- з 01.09.2003р. по 01.05.2004р. на посаді тракториста у приватному підприємстві «Яблуниця» згідно довідки від 08.09.2023 №2 та згідно записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р.»;

- з 01.06.2004р. по 02.01.2013р. на посаді водія автолісовоза в приватному підприємстві «Рись», згідно з довідкою від 28.09.2023 року №82 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 3-4);

- з 01.04.2013р. по 05.05.2014р. на посаді водія автолісовоза у ТОВ «Ліси Лопухова», відповідно до довідки від 08.09.2023р. №1 та запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1968р. (графа 5-6).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального стажу періоду проходження строкової військової служби з 05.05.1987р. по 14.06.1989р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд. 51, офіс 9, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, ) судові витрати у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич