Справа № 580/270/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року справа № 580/270/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що посадові особи цієї військової частини не надали у термін, встановлений чиним законодавством України, відповідь на запит на інформацію від 06 грудня 2024 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на запит на інформацію від 06 грудня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що cтаном на 09 січня 2025 року відповідь на запит на інформацію від 06 грудня 2024 року не надано. Отже, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилась у ненаданні відповіді на запит на інформацію від 06 грудня 2024 року, є неправомірною.

Ухвалою суду від 15.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами відповідно до вимог ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що 12 грудня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було отримано запит на інформацію ОСОБА_1 від 06 грудня 2024 року. Зі змісту запиту, ОСОБА_1 отримав відповідь на запит про інформацію від 28 жовтня 2024 року від військової частини НОМЕР_2 , в зв`язку з чим просив військову частину НОМЕР_1 надати копію повідомлення, яким його було проінформовано про те, що запит на інформацію від 28 жовтня 2024 року направлено до військової частини НОМЕР_2 .

У юридичному управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за дорученням в межах компетенції було опрацьовано запит ОСОБА_1 від 06.12.2024, за результатами якого заявника було повідомлено, що за результатами опрацювання його запиту від 28.10.2024 було надіслано відповідь засобами поштового зв`язку. В зв`язку з чим, у відповідь на запит від 06.12.2024 (вихідний номер 116/12/ НОМЕР_3 від 18.12.2024) було повторно направлено на адресу ОСОБА_1 відповідь на запит від 28.10.2024. Зазначену відповідь було надіслано на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку простим листом.

Таким чином, відповідачем надано відповідь на запит позивача на інформацію від 06.12.2024, що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву доказами.

Оцінивши заявлені доводи та аргументи сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив таке.

07.12.2024 позивач направив до військової частини НОМЕР_1 запит на інформацію від 06.12.2024, в якому просив проінформувати його про причини, через які військова частина НОМЕР_1 не надала відповідь на запит на інформацію від 28 жовтня 2024 року самостійно, а направила запит на інформацію від 28 жовтня 2024 року до військової частини НОМЕР_2 , як до належного розпорядника, а також надати копію повідомлення, яким його було проінформовано про те, що запит на інформацію від 28 жовтня 2024 року направлено до військової частини НОМЕР_2 , як до належного розпорядника.

Вказаний запит на інформацію був надісланий рекомендованим листом №023 та вручений відповідачу 12.12.2024.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на вказаний запит, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Для вирішення спору суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані законами України від 2 жовтня 1992 року №2657-XІІ "Про інформацію" (далі - Закон №2657-XІІ), Про доступ до публічної інформації від 13 січня 2011 року №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 ст.3 Закону №2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (пункт 1 частини першої статті 3, пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VІ).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно з ч.1 ст.12 Закону є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

За змістом наведених статей можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Одним із способів доступу до інформації відповідно до п.2 ч.2 ст.5 Закону №2939-VI є надання її за відповідними запитами.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

П.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Ч.1 ст.3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як установлено судом вище, позивач 07.12.2024 позивач направив до військової частини НОМЕР_1 запит на інформацію від 06.12.2024, в якому просив проінформувати його про причини, через які військова частина НОМЕР_1 не надала відповідь на запит на інформацію від 28 жовтня 2024 року самостійно, а направила запит на інформацію від 28 жовтня 2024 року до військової частини НОМЕР_2 , як до належного розпорядника, а також надати копію повідомлення, яким його було проінформовано про те, що запит на інформацію від 28 жовтня 2024 року направлено до військової частини НОМЕР_2 , як до належного розпорядника.

Вказаний запит на інформацію вручений відповідачу 12.12.2024.

На вказаний запит відповідач надав відповідь від 18.12.2024 №116/12/ НОМЕР_3 , в якій зазначено, що у юридичному управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 за дорученням в межах компетенції розглянуто запит на інформацію щодо ненадання відповіді на запит від 28.10.2024.

Юридичним управлінням Командування за результатами опрацювання запиту від 28.10.2024 на адресу позивача було надіслано відповідь засобами поштового зв`язку. В зв`язку з зазначеним, відповідь на запит від 28.10.2024 щодо особистого прийому, надсилається повторно. Додаток на 2 арк.

Із надісланої позивачу повторно відповіді від 05.11.2024 №116/12/ НОМЕР_4 вбачається, що у юридичному управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 за дорученням та в межах компетенції розглянуто запит на інформацію щодо надання завіреної належним чином копії доповіді командира військової частини НОМЕР_2 . За результатами розгляду повідомлено, що відповідно до пункту 2.7.22 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 №40, військові частини (установи) можуть засвідчувати копії лише тих документів, що створюються в них. Напис про засвідчення копії документа в паперовій формі скріплюється гербовою печаткою. Враховуючи значене, в зв`язку з тим, що оригінал доповіді зберігається у військовій частині НОМЕР_2 , запит від 28.10.2024 було скеровано до зазначеної військової частини для надання належним чином завіреної її копії.

Відповідно до картки реєстрації вихідного документа «Відповідь на запит ОСОБА_1 на інформацію від 06.12.2024», вказана відповідь позивача надана 18.12.2024 за №116/12/ НОМЕР_3 .

Отже, на переконання суду, позивачу надана вичерпна інформація в контексті його запиту від 06.12.2024, а саме: повідомлено, з яких підстав запит від 28.10.2024 направлений до військової частини НОМЕР_2 та надано копію повідомлення від 05.11.2024 №116/12/61053, яким позивача проінформовано про направлення запиту від 28.10.2024 до військової частини НОМЕР_2 .

Отже, відповідач довів обґрунтованість своїх дій в контексті виконання обов`язку надання у встановлений строк позивачу інформації на запит, а отже довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням процедури, визначеної законом.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити сторонам.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ