Справа № 511/3597/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 511/3597/24

Категорія:113010000 Головуючий в 1 інстанції: Тенерчук Ж.В.

Час і місце ухвалення:14:54 год., м. Роздільне

Дата складання повного тексту:23.12.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Молодові В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнання незаконною та скасування постанови №78 від 10 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 10 вересня 2024 року його ознайомлено з постановою №78 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, відповідно до якої він своїми діями в особливий період порушив ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 лютого 1992 року (далі Закон №2232-XII), пп.7 п.1 Правил військово обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року (далі Постанова №1487), якими встановлено обов`язок військовозобов`язаних особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного РТЦК та СП для взяття на військовий облік.

Позивач також вказував, що ним було порушено пп.7 п.1 Правил №1487, але в описовій частині як протоколу, так і постанови цитується інший підпункт правил, що свідчить про порушення порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також зазначив, що станом на 06 вересня 2024 року у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів на дітей, що він підтвердив у справі довідкою виконавчої служби та копією квитанції.

Позивач просив врахувати, що відповідно ч.3 ст. 210 КУпАП передбачена відповідальність особи за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, між тим згідно примітки до ст. 210 КУпАП положення ст.ст. 210, 210-1 КУпАП не можуть бути застосовані до нього, так як у працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 є доступ до реєстру виконавчого провадження, в якому вони можуть самостійно переглянути дані про особу, а також про наявність/відсутність заборгованості по аліментам.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 діяло в межах чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Справу розглянуто за правилами встановленими ст. 286 КАС України.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт вказав на відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки не порушував пп.7 п.1. Правил №1487 та ст.1 Закону 2232-XII. Посилався на відсутність у протоколі зазначення місця, часу вчинення і суті адміністративного правопорушення. Вказував, що станом на 06 вересня 2024 року у нього відсутня заборгованість по аліментах;

- як в оскаржувані постанові, так і в оскаржуваному судовому рішенні наявність розміру заборгованості по аліментах більше ніж за 3 місяці було обґрунтовано копією розрахунку від 02 вересня 2024 року. Де та в який спосіб відповідач взяв цей доказ встановити неможливо. Окремо слід звернути увагу на ту обставину, що копія вказаного розрахунку не містить необхідних відомостей щодо особи, яка його сформувала, її посаду та відношення до виконавчого провадження, його номеру та головне адресату його отримання.

У відзиві ІНФОРМАЦІЯ_4 на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду є вірним, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

06 вересня 2024 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ст.солдатом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було складено протокол №78 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП за порушення правил військового обліку (а.с.10).

10 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_1 було винесено постанову №78 за справою про адміністративне правопорушення, якою останнього притягнено до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП за порушення правил військового обліку та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн.

Із постанови встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був звільнений 11 травня 2023 року з військової служби на підставі пп."2" п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII та користувався відстрочкою від призову за мобілізацією на період 17 листопада 2023 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Роздільнянського відділу ДВС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02 вересня 2024 року №19954 станом на 02 вересня 2024 року у ОСОБА_1 сформувалася заборгованість з п`ять місяців (квітень, травень, червень, липень, серпень 2024 року), про що позивача у встановлений законодавством термін не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, згідно даної постанови своїми діями ОСОБА_1 в особливий період порушив ст. 1 Закону №2232-XII, пп.7 п.1 Правил №1487, чим вчинив правопорушення, що передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

Із наявної в матеріалах справи довідки встановлено, що ОСОБА_1 на підставі судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року зобов`язаний до сплати аліментів на користь двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/3 частини його доходів.

Згідно довідки Роздільнянського ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області ПМрМЮ (м. Одеса) від 02 вересня 2024 року №19954 наявна заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 на користь двох неповнолітніх дітей за період з квітня по серпень 2024 року.(а.с.29)

Згідно наданої суду квитанції ОСОБА_1 сплатив дану заборгованість по аліментах 06 вересня 2024 року в розмірі 20 270 грн (а.с.13).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не виконав вимоги пп.8 п.1 Правил №1487 і особисто не повідомив в семиденний строк орган, в якому він перебуває на військовому обліку, про зміну персональних даних, тобто про наявність заборгованості по аліментах більше трьох місяців, а відтак вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Неточне посилання в постанові на норму Правил №1487, яку порушено позивачем, не є підставою для її скасування, так як зміст правопорушення розкрито у постанові правильно.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону №2232-XII.

Військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч.1, 3, 5 ст. 33 Закону №2232-XII).

Згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону №2232-XII (в чинній редакції) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Відповідно абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

Підпунктом 7 п.1 Правил №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суть правопорушення полягає у тому, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ОСОБА_1 , відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Роздільнянського відділу ДВС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02 вересня 2024 року №19954, станом на вказану дату сформувалася заборгованість за п`ять місяців (квітень-серпень 2024 року), про що позивач у встановлений законодавством термін не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, у постанові №78 від 10 вересня 2024 року позивача, за порушення ст.1 Закону №2232-XII, пп.7 п.1 Правил №1487, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період).

Тобто, відповідно оскаржуваної постанови позивачем порушено пп.7 п.1 Правил №1487, разом з тим, в описовій частині як протоколу, так і постанови №78 від 10 вересня 2024 року цитується інший підпункт Правил №1487, що свідчить про порушення порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Більш того, колегія суддів акцентує увагу, що в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач не зазначив норму закону, яка б передбачала обов`язок позивача у встановлений законодавством строк повідомити відповідача про наявність заборгованості по аліментам більше трьох місяців.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно ч.1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваної постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Закону №2232-XII та Правил №1487, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ч.1 ст.ст. 9, 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки в діючому законодавстві відсутня правова норма, яка б зобов`язувала позивача повідомляти орган ТЦК та СП про наявність заборгованості по аліментам, колегія суддів, з урахуванням всіх вищенаведених правових норм, констатує, що в діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

З огляду на викладене, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення у справі №511/3597/24, вина у скоєному позивачем адміністративному правопорушенні за спірною постановою є недоведеною.

Відповідно, органом, який розглядав справу про адміністративне правопорушення, не було дотримано вимог ч.2 ст. 2 КАС України, ст.ст. 245, 247 КУпАП, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що постанова №78 від 10 вересня 2024 року є протиправною та підлягає скасуванню.

За приписами п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність їх задоволення.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Частиною 3 ст. 272 КАС України визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених ст.ст. 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №78 від 10 вересня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП про накладання на ОСОБА_1 штрафу у сумі 17 000 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 березня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.