Справа № 600/1470/24-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/1470/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- скасувати рішення відділу №6 (м. Новоселиця) Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області щодо не призначення та виплати допомоги ОСОБА_1 при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ №6 (м. Новоселиця) повторно вирішити по суті звернення позивача від 23.12.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача про призначення та виплати допомоги ОСОБА_1 при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , однак відповідачем прийнято рішення від 05.01.2024 р. про відмову у призначенні допомоги при народженні, у зв`язку із пропущенням дванадцяти місячного строку звернення за виплатою, передбаченою Законом №2811-ХІІ. Позивач зазначає, що несвоєчасне ініціювання одним із батьків процедури виплати цієї грошової допомоги призводить до порушення життєвих інтересів дитини, а тому наявна колізія між приписами ст.11 Закону №2811-ХІІ та приписи Декларації прав дитини і Конвенції про права дитини підлягає вирішенню на користь якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Таким чином, позивач вказує, що відповідача необхідно повторно зобов`язати вирішити по суті звернення позивача від 23.12.2022 р., а тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у відзиві заперечував проти задоволення позову та зазначив, що під час звернення із заявою про призначення та виплати допомоги ОСОБА_1 при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заявником пропущено дванадцяти місячний строк звернення за виплатою, передбаченою Законом №2811-ХІІ. Таким чином, відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач 22.12.2023 р. звернулась до відповідача про виплату допомоги ОСОБА_1 при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Рішенням від 05.01.2024 р. визнано, що ОСОБА_1 немає права на допомогу при народженні дитини, оскільки пройшло 12 місяців з дати народження ОСОБА_2 2021 року народження. (а.с. 11, 28-36).

Матеріали справи містять свідоцтво Серія НОМЕР_1 про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 8).

Згідно довідки №1481 від 30.11.2021 р. вказано місце реєстрації проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 9).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 13 Закон України «Про охорону дитинства» з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими законами України.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII) відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

За приписами ч. 7 ст. 11 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Умови призначення і виплати таких видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначає Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок № 1751).

За приписами п. 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Відповідно до п. 44 Порядку № 1751 у разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви.

Позивач 22.12.2023 р. звернулась до відповідача про виплату допомоги ОСОБА_1 при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Рішенням від 05.01.2024 р. визнано, що ОСОБА_1 немає права на допомогу при народженні дитини, оскільки пройшло 12 місяців з дати народження ОСОБА_2 .

На підставі матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивач з дня народження дитини ОСОБА_2 - 19.10.2021 року до дня звернення із заявою до відповідача - 22.12.2023 р., пропустив строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Суд зауважує, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, встановлює, що усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах викладено також Верховним Судом у постановах від 16.07.2020 у справі № 265/4175/16-а, від 14.02.2018 у справі № 591/610/16-а, від 12.03.2019 у справі № 760/183158/16-а.

Таким чином, суд вважає, що неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини. Крім того, наслідки будь-якої правової поведінки батьків дитини об`єктивно не можуть бути визнані вагомими підставами для позбавлення самої дитини належних їй грошових виплат від держави.

З метою необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що рішення відповідача від 05.01.2024 р. щодо не призначення та не виплати допомоги ОСОБА_1 при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність дій щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини.

За результатами судового розгляду суд дійшов висновку, що з метою необхідності захисту інтересів малолітньої дитини оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню в обраний позивачем спосіб.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ст. 3 Закону України "Про судовий збір". У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору суд не вирішує питання про його стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Однак позивач поніс витрати на оплату професійної правничої допомоги, яка відповідно до ч. 1 ст. 134, ч.1 ст. 139 КАС України повинна бути відшкодована за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження сум понесених витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги від 28.02.2024 р. №0Ц0525 з додатковим договором; опис виконаних адвокатом робіт від 27.03.2024 р.; квитанція до прибуткового касового ордера №0Ц525-1 від 27.03.2024 р. в сумі 10000 гривень. (а.с. 12-15).

Таким чином, матеріали справи містять достатні докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу

Однак, суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. При цьому, на момент відкриття провадження по справі, судом встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі та не потребували надання учасниками справи додаткових обґрунтувань, пояснень та доказів по справі. Таким чином, судом встановлено, що обсяг виконаних робіт адвокатом не співмірний фактичним витратам, необхідних для розгляду даної справи.

Водночас, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4000 грн, які є співмірними із складністю справи; узгодженою судовою практикою з приводу спірних правовідносинах; виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); необхідним часом, які витрачає адвокат на виконання відповідних робіт (надання послуг) у спірних правовідносинах; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення відділу №6 (м. Новоселиця) Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області щодо не призначення та не виплати допомоги ОСОБА_1 при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини - ОСОБА_2 .

3. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ №6 (м. Новоселиця) повторно вирішити по суті звернення ОСОБА_1 від 23.12.2022 року з урахуванням висновків суду.

4. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області (вул. Головна, 245, м. Чернівці, 58018, ).

Суддя Т.М. Брезіна