Справа № 160/23574/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суд, у складі судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
29 серпня 2024 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на підставі виховання дитини з інвалідністю на строк досягнення ОСОБА_2 - 18 років.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як військовозобов`язаному чоловіку (батьку), який виховує дитину з інвалідністю ( ОСОБА_2 ) віком до 18 років.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є батьком дитини, якій на підставі медичного висновку КНП «ЦПМСД №5» КМР №13 від 09.02.2021 року встановлено статус "дитина з інвалідністю до 09.02.2026 року. Так, абзацем 8 пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. Однак, довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 червня 2024 року №4/943, позивачеві надано відстрочку від призову на військову службу на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на підставі - виховання дитини з інвалідністю на строк до 13 грудня 2024 року. Не погоджуючись зі строком на якій останньому було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, позивач 23 липня 2024 року звернувся до відповідача з заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як військовозобов`язаному чоловіку (батьку), який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років до якої долучив відповідний пакет документів, проте, на день подання цієї позовної заяви відповідь на неї так і не була отримана позивачем. Так позивачем наголошується, що відповідачу були надані всі необхідні документи, які підтверджують надання йому права на відстрочку від призову на військову службу на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (виховання дитини з інвалідністю), на строк досягнення його дитиною з інвалідністю 18 років, а отже оскільки належним чином рішення начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 не було оформлене, чим допущено протиправну бездіяльність, то належним на ефективним способом захисту його прав буде відповідне зобов`язання відповідача надати таку відстрочку.З наведених підстав позивач звернувся до суду з цим позовом.
Крім того, вищевказаною ухвалою суду було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до суду копію заяви позивача від 23.07.2024 року про отримання відстрочки від мобілізації та доданих до неї документів (за наявності), копію рішення, прийнятого за результатами її розгляду та інформацію про дату та спосіб повідомлення заявника про таке рішення, з підтвердженням відповідними доказами.
23.10.2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім було підтримано власні позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтвержено, що ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28.09.2022 року Довгинцівським відділом державної реєстрації цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровській області Південно- Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Медичним висновком на дитину (підлітка) інваліда віком до 18 років №13 від 09.02.2021 року, виданим Комунальним некомерційним підприємством Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 Криворізької міської ради, встановлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , захворювання (патологічний стан) - Хронічний гломерулонефрит, що відповідає розділу 5 пункту 2 підпункту 2.1 "Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії інвалідам віком до 18 років затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці і соціальної політики, Міністерства фінансів України №454/471/517 від 08.11.2001 року. Висновок дійсний до 09 лютого 2026 року.
Довідкою від 11.04.2024 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 Криворізької міської ради, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено діагноз Хронічний гломерулонефрит, виданого на виконання наказу МОЗ України №482 віл 04.12.2001 року "Про затвердження порядку видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років рішенням ЛКК №174 від 09.02.2021 року видано "Медичний висновок №13, у відповідності до якого дитині встановлено статус "Дитина з інвалідністю до 09.02.2026 року.
До відомостей посвідчення серії НОМЕР_3 від 22.05.2024 року, внесено відомості про те, що ОСОБА_1 , 1970 року народження є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5
14.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки з підстав пункту 5 ч. 1 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До вищевказаної заяви ОСОБА_1 було долучено копії наступних документів: паспорта, витягу про місце реєстрації, свідоцтва про народження дитини, медичний висновок №13 від 09.02.2021р., довідка від 11.04.2024 р., довідка про отримання допомоги від 06.05.2024 №02.17.10-19/741, довідка №2, витяг з реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України.
Довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 червня 2024 року №4/943, ОСОБА_1 , надано відстрочку від призову на військову службу на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на підставі - виховання дитини з інвалідністю на строк до 13 грудня 2024 року.
23.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою (вх. №К-349 від 23.07.2024 року), в якій, зокрема, просив ІНФОРМАЦІЯ_2 надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як військовозобов`язаному чоловіку (батьку), який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років.
До вищевказаної заяви ОСОБА_1 було долучено копії наступних документів: паспорта, свідоцтва про народження дитини, військового квитку НОМЕР_1 ; медичний висновок №13 від 09.02.2021р., довідка від 11.04.2024 р., довідка начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 червня 2024 року.
Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, щодо ненадання йому відстрочки від призову на військову службу на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на підставі виховання дитини з інвалідністю на строк досягнення нею 18 років, звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано приписами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.6 ст.2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
За визначенням, наведеним у ст.1 Закону №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з п.5 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення згідно з ч.ч.7, 8 ст.23 ЗУ №3543-XII здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Відповідно до абз.9 п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Оскільки відповідач є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, саме на нього покладено обов`язок щодо прийняття рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час.
З 18.05.2024 змінено порядок отримання відстрочки від військової служби, адже були внесені зміни до ст.23 ЗУ №3543-XII. Також із вказаної дати набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до п.п.56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (п.59 Порядку №560).
Відповідно до п.60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п.п.64, 65 Порядку №560 заяви військовозобов`язаних про надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та підтвердні документи зберігаються у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки протягом п`яти років. У разі втрати (зміни) підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період комісія може скасувати (змінити) раніше прийняте нею рішення, про що повідомляється заявнику письмово не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення за формою, визначеною у додатку 10.
Встановлені обставини доводять, що відповідач в особі Комісії розглянув заяву позивача від 14.06.2024 року щодо оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, прийнявши, як передбачає закон, рішення.
Протоколом щодо відстрочки від військової служби під час мобілізації військовозобов`язаних, які знаходяться на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 №2 від 20.06.2024 року, комісією було прийнято рішення надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на підставі - виховання дитини з інвалідністю на строк до 13 грудня 2024 року. (заява вх. №4/926 від 14.06.2024р.)
Довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 червня 2024 року №4/943, ОСОБА_1 , надано відстрочку від призову на військову службу на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на підставі - виховання дитини з інвалідністю на строк до 13 грудня 2024 року.
Вказане рішення відповідача в судовому або позасудовому порядку не оскаржувалось, а отже як на момент повторного звернення позивача (23.07.2024 року), так і на момент звернення позивача до суду з цим позовом було чинним та не вичерпало свою дію.
Так, 23.07.2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою (вх. №К-349 від 23.07.2024 року), в якій просив ІНФОРМАЦІЯ_2 надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як військовозобов`язаному чоловіку (батьку), який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років.
Встановлені обставини спору свідчать, що відповідач належно розглянув заяву позивача відповідно до її змісту та оформлення.
Крім того, судом зауважується, що фактично повторне звернувся позивача до відповідача було зумовлено саме його незгодою з терміном на який було надано відстрочку від призову на військову службу на особливий період, проте, як вказувалось вище, рішення відповідача про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу на особливий період до 13.12.2024 року, в судовому або позасудовому порядку не оскаржувалось та, як на момент повторного звернення позивача до відповідача (23.07.2024 року), так і на момент звернення позивача до суду з цим позовом було чинним та не вичерпало свою дію.
При наявності відстрочки від призову, законодавством не передбачено підстав для повторного оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність свого рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд висновує, що адміністративний позов позивача є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачу було відмовлено у задоволені позовних вимог, а отже відповідно до ст.139 КАС України сума сплаченого судового збору останньому не повертається.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко