Справа № 420/39276/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (21 км Старокиївського шосе, 38, м. Одеса, 65025, ) до Одеської митниці (вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» до Одеської митниці, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 26.06.2024 №UA500500/2024/000348/2;

стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (місцезнаходження: 21 км. Старокиївського шосе, 38, м. Одеса, 65025, ідентифікаційний код юридичної особи 34380660) понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви) позивач зазначив, що на виконання контракту від 01.02.2024 № STD /F/0224, укладеного між STANDART СІVАТА TICARET VE SANAYI A.S та позивачем, продавцем було здійснено поставку засобів кріплення, у зв`язку з чим ТОВ «ФАСТІМПЕКС» звернулося до Одеської митниці для оформлення вантажу за митною декларацією від 20.06.2024 № 24UA88U0. Митна вартість була заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості за основним методом визначення митної вартості, а саме - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Цей показник було заявлено у декларації митної вартості від 20.06.2024, до якої було додано усі документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення згідно переліку, визначеному МК України.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за МД від 20.06.2024 № 24UA88U0 посадовою особою Одеської митниці в Рішенні про коригування митної вартості від 26.06.2024 № UA500500/2024/000348/2 зазначено про перелік необхідних документів для підтвердження митної вартості. Водночас, рішенням Одеської митниці від 26.06.2024 № UA500500/2024/000348/2 митну вартість імпортованих товарів було скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, а саме за резервним методом до рівня 1,9600 доларів США за 1 кг відповідно.

Для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються згідно митної декларації від 20.06.2024 № 24UA88U0, листом № SCH134 від 13 вересня 2024 року до Одеської митниці були надані додаткові документи. Листом від 23.09.2024 року № 7.10-4/28-05-02/13/16880 Одеська митниця повідомила, що у митниці немає підстав для визнання заявленої митної вартості.

На думку позивача, у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у ч. З ст. 53 МК України. Наявність права на витребування додаткових документів не означає безапеляційного права його застосування.

Щодо аргументів митного органу, що підтверджують розбіжності в поданих документах, а саме щодо вартості перевезення товару, позивач вказує, що на формування вартості перевезення мав вплив той факт, що наразі, в Туреччині діють особливі умови для українських транспортних засобів - пальне звільняється від сплати 18% податку за умови, що такий транспортний засіб перевозить товар турецького походження. Враховуючи, що доставка товару - це окрема господарська операція, то всі витрати, які понесені при її виконанні, є витратами на транспортування. Враховуючи зазначене, до таких витрат на транспортування виконавцем були включені послуги з оплати простою транспортного засобу шість повних днів понад встановлену норму. Також позивач наголосив, що твердження митного органу ґрунтуються на припущеннях - без посилань на конкретні документи чи документально підтверджені відомості а також наведені митницею розбіжності не стосуються числового значення заявленої митної-контрактної вартості товару.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року адміністративний позов було залишено без руху.

25.12.2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, якою недоліки позову усунуто в повному обсязі.

Ухвалою судді від 14.01.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами а також витребувано від Одеської митниці належним чином засвідчені копії документів, які були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості від 26.06.2024 №UA500500/2024/000348/2.

29.01.2025 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) № 24UA88U0 від 20.06.2024, відповідно до якої на митну територію України на умовах поставки FCA надійшов товар ТОВ «ФАСТІМПЕКС» та документи на підтвердження зазначеної митної вартості товару, які визначені у графі 44 митної декларації. Оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості.

26.06.2024 декларантом було надано лист про те, що інші документи надати не має можливості. Відповідач зазначив, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, розбіжності не спростовано.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) № 24UA88U0 від 20.06.2024 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Як зазначив відповідач, з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) по товару № 1 є більшим та становить 1,96 дол. США/кг ваги нетто (МД від 08.04.2024 № UA209230/2024/31003), ніж заявлено декларантом 1,88 дол.США/кг.

На переконання відповідача, у рішенні про коригування митної вартості № UA500500/2024/000348/2 від 26.06.2024 р. наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. Таким чином, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA500500/2024/000348/2 від 26.06.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000677 від 26.06.2024 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «ФАСТІМПЕКС».

Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, митний орган вказує, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 50 000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.

29.01.2025 року до суду від представника Одеської митниці як додаток до відзиву надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.01.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач повторно наголосив, що у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у ч. 3 ст. 53 МК України., наявність права на витребування додаткових документів не означає безапеляційного права його застосування та вказує, що наведені митницею розбіжності не стосуються числового значення заявленої митної-контрактної вартості товару. Щодо витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що Одеська митниця не наводить підтверджень невідповідності сум правової допомоги критеріям розумності, співрозмірності, а отже вимоги Відповідача задоволенню не підлягають.

31.01.2025 року до суду від Одеської митниці надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого митниця не погоджується з аргументами, викладеними позивачем з підстав викладених у відзиві.

07.02.2025 року до суду надійшов відзив від Державної митної служби України.

Того ж для представником Державної митної служби України подано клопотання про заміну первісного відповідача з Державної митної служби України на Одеську митницю, оскільки спірне рішення прийнято саме Одеською митницею.

Ухвалою суду від 20.02.2025 року у задоволенні клопотання представника Державної митної служби України про заміну неналежного відповідача у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» до Одеської митниці про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості відмовлено, оскільки первісно позивач звернувся з позовною заявою до Державної митної служби України, проте, після усунення недоліків позовної заяви відповідачем у справі визначено Одеську митницю.

Ухвалою суду від 20.02.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

У ході здійснення господарської діяльності Позивача між ТОВ «ФАСТІМПЕКС» (Покупець) та «STANDART СІVАТА TICARET VE SANAYI A.S» (Продавець) 01.02.2024 року було укладено зовнішньоекономічний договір № STD/F/0224, відповідно до предмету якого Продавець продає, а покупець купує на умовах /ІНКОТЕРМС 2010/, які зазначені в інвойсах, засоби кріплення походженням з Туреччини, тут і далі по тексту іменуються як - товар, в кількості, асортименті, якості та за цінами, які вказані в додатках (проформаінвойсах, інвойсах) до цього контракту, які є його невід`ємною частиною.

Пунктами 2.1, 2.2 контракту встановлено, що ціна товару, що поставляється за даним контрактом, встановлюється в доларах США, включаючи вартість упаковки, маркування, оформлення вивантажувальних документів і навантаження па борт транспортного засобу (судна). Загальна сума цього контракту становить загальну вартість товару, поставленого по інвойсах протягом дії договору.

Відповідно п. 4.1. Контракту, поставка товару за цим контрактом здійснюється партіями на умовах ІНКОТЕРМС 2010, які зазначені в інвойсах.

На виконання умов Контракту виставлено Інвойс № SCH134 від 11.06.2024 року, яким сторони узгодили номенклатуру, ціну та кількість Товару. Загальна вартість товару становить 32823,32 дол. Умови поставки визначено FCA.

З метою митного оформлення імпортованого товару 20.06.2024 року декларантом позивача до Одеської митниці подано митну декларацію № 24UA88U0 на:

Товар 1. Вироби з чорних металів,поверхнева обробка цинк:DIN931 Болти з шестигранною головкою М10х130 8.8-600 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М10х70 8.8- 5600 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М12х60 8.8-9600 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М12х80 8.8-14400 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М18х100 8.8-650 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М20х45 8.8- 1100 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М20х50 8.8-3600 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М20х50 8.8-1200 шт.,DIN931 Болти з шестигранною головкою М24х150 8.8-950 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М12х100 8.8- 8700 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М12х35 8.8-600 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М12х40 8.8-43200 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М12х50 8.8-11800 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М14х40 8.8- 6400 шт.,DIN6921 Болти з шестигранною зубчастою головкою з фланцем М8х20 8.8- 80100 шт.,DIN6921 Болти з шестигранною зубчастою головкою з фланцем М10х20 8.8-12000 шт.,DIN6921 Болти з шестигранною зубчастою головкою з фланцем М10х30 8.8-19200 шт.,DIN6921 Болти з шестигранною зубчастою головкою з фланцем М8х30 8.8-12000 шт.,DIN6921 Болти з шестигранною зубчастою головкою з фланцем М10х20 8.8-20000 шт.,DIN6921 Болти з шестигранною зубчастою головкою з фланцем М8х20 8.8-30000 шт.,без поверхневої обробки:DIN931 Болти з шестигранною головкою М10х90 10.9-4200 шт.,DIN933 Болти з шестигранною головкою М16х40 10.9-5700 шт.Використовуються у цивільному будівництві. Торгова марка NORM.Країна виробництва - Туреччина; TR. Виробник:"STANDART CIVATA TICARET VE SANAYI A.S.".

Митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною договору.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи:

- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 07.06.2024 року;

- Рахунок-Фактура (інвойс) (Commercial invoice) № SCH134 від 11.06.2024 року;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 652938 від 11.06.2024 року;

- Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) № 1321312 від 11.06.2024 року;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 17.06.2024 року;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх ) договорів № STD/F/0224 від 01.02.2024 року;

- Договір про надання послуг митного брокера № FAST/01-10/22 від 01.10.2022 року.

Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, о подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

в платіжній інструкції № 221 про оплату фрахту від 24.06.2024 року, що надана декларантом, зазначена сума 108544,78 грн. В наданому до митного оформлення надісланому рахунку на оплату № 202 від 24.06.2024 року розділена вартість доставки товарів за маршрутами: Ізмір (Туреччина) - Рені/Джурджулешти: 55000 грн.; Рені/Джурджулешти - Одеса: 53544,78 грн. Відстань між населеними пунктами Ізмір та пунктом пропуску Рені/Джурджулешти складає приблизно 1078 км. Відстань між пунктом пропуску Рені/Джурджулешти та Одесою складає приблизно 296 км. Очевидно, що вказані документи можуть містити неправдиві відомості про вартість перевезення вантажу.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанту запропоновано надати (за наявності) протягом 10 календарних днів такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 4) експортну декларацію країни відправлення з перекладом на українську мову.

Декларанта повідомлено, що згідно з пунктом 6 ст. 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи.

26.06.2024 декларантом було надано лист про те, що інші документи надати не має можливості.

Як зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні, аналізуючи подані спочатку та надані додатково документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, фіскальний орган приходить до висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України з огляду на неподання до митниці витребуваних документів. Зокрема митний орган зазначив, що декларантом не надано до митного оформлення висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та жодних документів, що могли би спростувати виявлені митницею невідповідності. Тобто декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ. Розбіжності не спростовано. Відповідно до ч. 1 ст. 55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МКУ, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Згідно частини 6 статті 54 митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі: 1) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.2) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ.

Таким чином, 26.06.2024 року Одеська митниця Держмитслужби прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000348/2, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, а саме, було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), є більшим та становить.по товару № 1-1,96 дол. США/кг ваги нетто (МД від 08.04.2024 №UА209230/2024/31003), ніж заявлено декларантом 1,88 дол.США/кг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця 26.06.2024 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000677.

Вважаючи протиправним та необґрунтованим Рішення про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі, врегульовано нормами Митного кодексу України (далі - МК України).

Згідно ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначив, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Проте суд не погоджується з зазначеними висновками відповідача з огляду на наступне.

Митниця в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів вказує, що в платіжній інструкції № 221 про оплату фрахту від 24.06.2024 року, що надана декларантом, зазначена сума 108544,78 грн. В наданому до митного оформлення надісланому рахунку на оплату № 202 від 24.06.2024 року розділена вартість доставки товарів за маршрутами:

1. Ізмір (Туреччина) - Рені/Джурджулешти : 55000 грн.

2. Рені/Джурджулешти - Одеса: 53544,78 грн.

Відстань між населеними пунктами Ізмір та пунктом пропуску Рені/Джурджулешти складає приблизно 1078 км. Відстань між пунктом пропуску Рені/Джурджулешти та Одесою складає приблизно 296 км. На думку відповідача, вказані документи можуть містити неправдиві відомості про вартість перевезення вантажу.

З приводу даного зауваження суд зазначає, що вартість перевезення вантажу в цілому і вартість перевезення вантажу за окремими маршрутами визначаються виключно перевізником, і декларант на процес ціноутворення впливати не може, а отже і не може нести відповідальність у вигляді підвищення митної вартості через фактори, на які він не має змоги впливати.

Крім зазначеного суд також враховує пояснення позивача щодо того, що перевезення по маршруту «Ізмір, Туреччина - прикордонний митний перехід Рені/Джурджулешти» було виконане вантажним автомобілем MERCEDES-BENZ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Вартість доставки товарів за вказаним маршрутом складала 55 000,00 грн. На формування вартості перевезення мав вплив той факт, що наразі, в Туреччині діють особливі умови для українських транспортних засобів - пальне звільняється від сплати 18% податку за умови, що такий транспортний засіб перевозить товар турецького походження. Перевезення по маршруту «Рені/Джурджулешти - Одеса, Україна» було виконане вантажним автомобілем MERCEDES-BENZ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Вартість доставки товарів за вказаним маршрутом складала 53 544,78 грн. Враховуючи, що доставка товару - це окрема господарська операція, то всі витрати, які понесені при її виконанні, є витратами на транспортування. Враховуючи зазначене, до таких витрат на транспортування виконавцем були включені послуги з оплати простою транспортного засобу шість повних днів понад встановлену норму.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що декларантом надані не всі документи є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «ФАСТІМПЕКС» митної вартості товару судом не встановлено.

Поряд з цим, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому надані митному органу документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Суд звертає увагу, що лише у разі встановлення митним органом невідповідності числових значень складових митної вартості товару в документах, які підтверджують митну вартість товарів, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів для встановлення дійсної митної вартості товару.

При цьому, окремі недоліки в оформленні документів не є підставою для не прийняття зазначених документів для підтвердження митної вартості товарів.

Суд зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

У даному випадку Одеська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Застосування відповідачем резервного методу було обумовлено неможливістю застосування митним органом попередніх методів, в тому числі і методу за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Між тим, відповідачем вказано лише номер, дату та ціну по митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті 55 МК України. Суд зазначає, що копія митної декларації, що була підставою для коригування митної вартості товарів за МД № 24UA88U0 від 20.06.2024 року, до суду відповідачем не надано.

На підставі викладеного, суд вважає що у відповідача були відсутні достатні та обґрунтовані докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.

Суд зазначає, що дії Одеської митниці щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ТОВ «ФАСТІМПЕКС», за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються знайшли своє вираження у прийнятті рішення про коригування митної вартості №UA500500/2024/000348/2 від 26.06.2024 року.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно прийнято рішення про коригування митної вартості №UA500500/2024/000348/2 від 26.06.2024 року, у зв`язку з чим вони належить до скасування.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача в даному випадку є належним та достатнім.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги належать до задоволення.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві представником позивача зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 50 000,00 гривень, що включає складання та подача позовної заяви до суду (в тому числі, аналіз матеріалів справи і документів, поданих клієнтом та надання консультацій з даного предмету): 30000,00 гривень; участь у одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, в том у числі поза межами приміщ ення суду: 2000,00 грн./судодень; участь у одному судовому засіданні в межах міста Києва та Київської області: 4000,00 грн./судодень; участь у одному судовому засіданні за межами міста Києва та Київської області (відрядження за межі регіону): 7000,00 грн./судодень; складання процесуальних та інш их документів - 4000,00 грн./година, без ПДВ; витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, на проїзд транспортом загального користування (крім авіаційного, залізничного у м`яких вагонах поїздів, суден морського та річкового транспорту) та відрядження за межі регіону.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

копію Договору про надання правової допомоги № 34380660 від 01.03.2019 року, укладеного між адвокатом Погорілець Р.В., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 7185/10 від 07.12.2018 року, виданого Радою адвокатів Київської області (Адвокат), та ТОВ «ФАСТІМПЕКС» (Клієнт). Відповідно до розд. 5 Договору, формою винагороди за здійснення професійної правничої (правової) допомоги клієнту за цим договором є гонорар. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), порядок його сплати, визначаються сторонами в додатках до цього договору.

копію акту наданої правової допомоги від 17.12.2024 року, згідно якого Адвокат надав правову допомогу відповідно до додаткового договору від 01.12.2024 №134 до договору про надання правової допомоги від 01.03.2019 №34380660 згідно з розрахунком розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги. Розмір гонорару за надання правової допомоги 30 000,00 гривень, без ПДВ в тому числі: складання та подача позовної заяви до суду (в тому числі, аналіз матеріалів справи і документів, поданих клієнтом та надання консультацій з даного предмету): 30 000,00 гривень, без ПДВ.

копію платіжної інструкції № 543 від 18.12.2024 року на суму 30 000,00 гривень, перерахованої ТОВ «ФАСТІМПЕКС» на користь адвоката Погорілець Р.В.

У матеріалах справи наявний Ордер серії АІ №1676599 від 08.08.2024 року на надання правничої допомоги ТОВ «ФАСТІМПЕКС» адвокатом Погорілець Р.В. на підставі Договору про надання правової допомоги № 34380660 від 01.03.2019 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується надання правової допомоги ТОВ «ФАСТІМПЕКС» у справі №420/39276/24 адвокатом Погорілець Р.В.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

При цьому, за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що даний спір не є занадто складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи, справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з Одеської митниці на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (21 км Старокиївського шосе, 38, м. Одеса, 65025, ) до Одеської митниці (вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 26.06.2024 року №UA500500/2024/000348/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (21 км Старокиївського шосе, 38, м. Одеса, 65025, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (21 км Старокиївського шосе, 38, м. Одеса, 65025, ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук