Справа № 160/24580/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною діяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просить суд:
- визнати протиправною діяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо надання протиправної відмови у надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) відповідно до вимог Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки має трьох неповнолітніх дітей, яких він утримує, а тому ним було подано заяву на оформлення відстрочки від мобілізації відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації». На заяву позивач отримав повідомлення від 18.06.2024 р. №5512, згідно з яким йому відмовлено у наданні відстрочки від мобілізації, зазначивши причину відмови: «відсутній договір на утримання дітей». Зауважив, що підтвердженням утримання дитини від попереднього шлюбу є виписка з банку, яка підтверджує переказ коштів на утримання ОСОБА_2 . Протиправна діяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , на думку позивача, полягає у ненаданні йому відстрочки, оскільки за чинним законодавством, на підставі утримання трьох неповнолітніх дітей, згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації», він має право на відстрочку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 12.11.2024 року у сторін було витребувано додаткові докази по справі та зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів та пояснень.
13.12.2024 року представником відповідача через систему "Електронний суд" було подано заяву про продовження процесуального строку, з урахуванням приписів ст.121 КАС України, яка зареєстрована судом 16.12.2024 року. У заяві представник відповідача просив продовжити йому встановлений судом строк для подання відзиву, з огляду на правовий режим воєнного стану і загальну мобілізацію, яка є пріоритетним завданням, що певним чином впливає на можливість своєчасного реагування на інші, не менш важливі, напрямки діяльності.
Також, 13.12.2024 року представником відповідача через систему "Електронний суд" було подано відзив на позовну заяву, який зареєстровано судом 16.12.2024 року. У відзиві представник відповідача на погоджується з позовними вимогами, оскільки вважає їх необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити. Окрім того, разом із відзивом на позовну заяву відповідачем були надані витребувані судом докази.
Розглядаючи заяву представника відповідача про продовження процесуального строку подачі відзиву та питання щодо прийняття судом відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Згідно з ч.ч. 1-5 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Суд зазначає, що копію позовної заяви з додатками було доставлено відповідачу 11.09.2024 року, а копію ухвали про відкриття провадження у справі 02.10.2024 року, в свою чергу, строк відповідача для подання відзиву сплив 17.10.2024 року, а з клопотанням про продовження строку подачі відзиву на позовну заяву та самим відзивом на позовну заяву останній звернувся до суду лише 13.12.2024 року.
Щодо доводів позивача про введення на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану та загальної мобілізації, суд зазначає наступне.
Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та продовжує тривати.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII Про правовий режим воєнного стану (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами, відзивами на позов тощо. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, а також щодо продовження визначеного судом строку, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення/продовження такого строку.
Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні та загальної мобілізації не є підставою для поновлення/продовження процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Аналогічні висновки також містяться у постанові Великої палати Верховного суду від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22.
Відповідачем не наведено жодних обставин дії непереборної сили, які завадили йому звернутись до суду з відзивом на позовну заяву у визначений в ухвалі суду від 02.10.2024 року строк, судом в даному випадку таких обставин також не встановлено.
Відтак, сам факт запровадження воєнного стану в Україні та загальна мобілізація, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме відповідачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження таких, на переконання суду, не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення/продовження цих строків.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення чи продовження відповідачу строку подачі відзиву на позовну заяву, отже заява відповідача про продовження строку подачі відзиву задоволенню не підлягає, відзив на позовну заяву судом не приймається, у зв`язку з пропуском відповідачем визначеного судом строку на його подання.
Водночас, надані відповідачем, на виконання ухвал суду, докази суд приймає та бере їх до уваги при розгляді справи по суті.
Крім того, суд зазначає, що ухвалою суду від 12.11.2024 року від позивача було витребувано докази по суті прави, яка неодноразово направлялася на адресу позивача, самостійно зазначеної ним у позовній заяві.
Однак позивач вимоги ухвали суду від 12.11.2024 року не виконав, витребувані судом докази не надав.
Ухвалою суду від 20.03.2025 року провадження у справі поновлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 24.03.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.03.2016 року.
З ОСОБА_4 у позивача є двоє спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_4 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_5 .
Також від попереднього шлюбу у позивача є спільна неповнолітня дитина з ОСОБА_6 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_6 .
ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою від 24.05.2024 року (зареєстрована відповідачем 27.05.2024 року), в якій просив оформити йому довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він є особою, яка на підставі абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Разом із заявою було надано копії таких документів: свідоцтва про народження дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідоцтва про шлюб, паспорта дружини та її ІПН, рішення суду про розлучення, інформація з Єдиного реєстру боржників, виписка з банку, паспорта та ІПН заявника.
Протоколом від 17.06.2024 року №7 комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомило, що ОСОБА_1 підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причина відмови відсутній договір на утримання дитини.
Про відмову у наданні відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідач повідомив ОСОБА_1 повідомленням від 18.06.2024 року №5512, яке було отримане позивачем 19.06.2024 року, що підтверджується матеріалами справи.
Не погоджуючись із діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивачу - ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частинами 1, 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі Закон №3543-ХІІ).
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначено категорії військовозобов`язаних, які мають право на відстрочку та не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Порядок надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (пункти 56-67), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (зі змінами).
Додаток 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (зі змінами) містить перелік документів, що підтверджують право на відстрочку, для кожної категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Перелік).
Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у абз.3 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (додаток 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (зі змінами)), жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, до заяви додають документи, що підтверджують право на відстрочку, а саме: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у абз.3 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, у разі розірвання шлюбу з дружиною, повинні обов`язково надати: рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком, або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження утримання дитини від попереднього шлюбу позивач надав відповідачу виписки з банку, в яких міститься інформація про переказ коштів ОСОБА_6 на утримання дитини, проте виписки з банку не входять до переліку документів визначених Додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, що підтверджують право на відстрочку, для категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отже вони не є належним доказом на підтвердження наведених обставин.
Також з матеріалів справи встановлено, що позивачем разом із заявою було надано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.04.2013 року у справі № 199/4031/13-ц (2/199/1970/13) про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , копія якого містить в матеріалах справи. Проте, наведеним рішенням не визначалось місця проживання дитини з батьком, отже це рішення суду не є належним доказом утримання позивачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Інших документів, визначених Додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, як то: рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким буде проживати дитина та участь другого з батьків у її вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину позивач ні відповідачу, ні до суду не надав.
З огляду на вищевикладені обставини справи та норми права, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з заявою на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 2232-ХІІ про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 2232-ХІІ, а тому оскаржувані дії відповідача є правомірними.
Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність своїх дій щодо відмови у наданні позивачу відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволення позовної заяви слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною діяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2025 року.

Суддя О.М. Неклеса