Справа № 420/39838/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі відповідач), які виразились у відмові перерахувати та виплати одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням загальної суми індексації грошового забезпечення у розмірі 12087,76грн (дванадцять тисяч вісімдесят сім,76 коп.) позивачу;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням загальної суми індексації грошового забезпечення у розмірі 12087,76 грн. (дванадцять тисяч вісімдесят сім)76 коп., мотивуючи це тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року по справі №420/4526/20 визнано протиправною відмову Головного управління МВС України в Одеській області листом від 07.04.2020р. (№ 14/1-Л-134) у нарахуванні та виплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивача за період з 2006 по 2015р.р. Зобов`язано Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення у повному обсязі за період з 2006 по 2015р.р. 24.07.2024 року на картку позивача зарахована сума грошових коштів 1900,42грн. на виконання вказаного рішення суду. Загальний розмір нарахованої індексації грошового забезпечення за період проходження служби складав 12087,76грн. При звільненні з органів МВС позивачу було нараховано одноразову грошову допомогу у сумі 73059,75грн., але у розрахунок цієї допомоги не була включена індексація грошового забезпечення. З питання виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням суми індексації позивач звернувся до відповідача, який листом відмовив з посиланням на те, що вказане питання не відноситься до компетенції відповідача так як він не проходив службу у Національній поліції.

Ухвалою суду від 30.12.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22.01.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив у якому він позов не визнає, з підстав того, що у справах щодо проходження публічної служби ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області де позивач проходив службу. Спір у цій справі виник у відносинах публічної служби у зв`язку з проходженням та припиненням позивачем служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, обов`язок боржника, не стосується публічно-владних функцій у сфері служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що були передані органам поліції у процесі реорганізації органів внутрішніх справ. ГУНП в Одеській області не є ані повним ані функціональним правонаступником ГУМВС України в Одеській області. Тобто не передано ані функцій ГУМВС України в Одеській області ані документації. Зазначає, що документація ГУМВС України в Одеській області була передана до архіву МВС. Отже з зазначеного не вбачається правонаступництва а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. УМВС України на Одеській залізниці являлось структурним підрозділом МВС, і тому ліквідація здійснювалась саме на підставі наказу МВС, а не на підставі постанови Кабінету Міністрів України. Так як, ліквідовано лише структурний підрозділ МВС, а саме МВС продовжує функціонувати, то кошти має виплачувати саме МВС.

22.01.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року відмовлено у задоволені заяви відповідача розглядати справу з викликом сторін.

Дослідивши заяви по суті, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Наказом Головного управління МВС в Одеській області №608о/с від 26.08.2015 року підполковника ОСОБА_1 на підставі пп. «б» п.64 розділу VІІ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ України.

Під час проходження служби позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення з 2007 по липень 2011року та її розмір склав 10187,34грн. згідно довідки -розрахунку від 05.09.2019року та листа від 05.09.2019року №14/1-86/зі.

Під час звільнення позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 73059,75грн. .

Та до складових вищевказаної допомоги сума індексації грошового забезпечення не включалась, що вбачається з листа НУ МВС в Одеськійобласті від 27.12.2019р. вих.№14/Л-540 та зазначено у листі ГУ МВС в Одеській області від 29.11.2019року. №14/1-Л-596.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року по справі №420/4526/20 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, а саме: визнано протиправною відмову у нарахуванні та виплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення, за період з 2006 року по 2015 рік; зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у повному обсязі, за період з 2006 року по 2015 рік.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року змінено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, шляхом викладення 3 абзацу його резолютивної частини у наступній редакції: «зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області здійснити перерахунок виплаченої ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, у період з 01 листопада 2006 року по 26 серпня 2015 року, а також виплатити суму перерахованої індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат».

24.07.2024 року на виконання рішення суду по справі №420/4562/20 ліквідаційною комісією ГУ МВС в Одеській області виплачена сума грошових коштів у розмірі 1900,42грн.(індексація грошового забезпечення) з яких 573,80грн. за індексацію у серпні 2015року.

Через те, що в розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні не увійшла сума індексації позивач звернувся до відповідача з листом від 01.12.2024 року на який відповідач надав відповідь 17.12.2024року вих.№14/Л-519/1 про відмову з підстав того, що він не проходив службу у відповідача.

Не погодившись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у позивача при звільненні права на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із врахуванням індексації його грошового забезпечення.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності міліції , статус працівника міліції, а також порядок проходження служби в міліції визначав на час виникнення спірних правовідносин Закон України від 20 грудня 1990 року N 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон №565).

Згідно ст.19 ЗУ №565 форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно ст. 23-1 ЗУ №565 пенсійне працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"

Відповідно до положень ст. 9 ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до абз. 4 ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На виконання абзаців 1, 4 ч. 1 ст. 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).

Частина 6 статті 2 Закону №1282-XII встановлює, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Порядок та умов виплати грошового забезпечення рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ затверджено наказом МВС №499 від 31.12.2007 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

Згідно п.3 наказу №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд зазначає, що виходячи з наведених вище приписів, індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Отже, індексація грошового забезпечення, у тому числі працівників міліції, є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

З урахуванням того, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Такий висновок суду узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі №638/5794/17, від 27 грудня 2019 року в справі №643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.

Також правовий висновок щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, індексації грошового забезпечення висловлений Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2021 року в справі №620/561/20.

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні мала розраховуватися відповідачем з урахуванням індексації грошового забезпечення установленої Законом №1282-XII.

Поряд з цим, під час прийняття рішення у справі, суд враховує, що станом на дату звільнення зі служби позивача, індексація грошового забезпечення йому нараховувалась та виплачувалась в складі грошового забезпечення, що підтверджується довідкою -розрахунком від 05.09.2019р. вих №14/1-868.

Як встановлено судом на виконання рішення суду по справі №420/4526/20 від 22.07.2020р. з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2021р. позивачу проведений розрахунок індексації, що належав до виплати під час проходження служби, згідно якого у серпні 2015 року йому належало до виплати індексація у сумі 573,80грн .(копія довідки-розрахунку знаходиться в матеріалах справи).

Щодо позовної вимоги перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням загальної суми індексації грошового забезпечення у розмірі 12087,76грн., то вона не підлягає задоволенню, так як ця сума є індексацією що нараховувалась та виплачувалась/виплачена позивачу за час проходження ним служби в період з січня 2007 року по серпень 2015року, тоді як до суми місячного грошового забезпечення входить тільки сума індексації, що нараховується в поточному місяці від якого проводиться розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, та виходячи із того, що в серпні 2015 року розмір суми індексації, що був нарахований та виплачений за рішенням суду в липні 2024 року становить 573,80грн. то відповідно саме ця сума повинна бути врахована відповідачем при перерахунку суми одноразової грошової допомоги при звільнені у складі місячного грошового забезпечення позивача.

Отже, так як при звільненні позивача зі служби, індексація не була включена до складу грошового забезпечення позивача з якого нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні, що враховуючи вищенаведені законодавчі норми/принципи свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахування індексації грошового забезпечення та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплаченої суми.

Щодо заперечень відповідача, що він не є належним відповідачем по справі та не є правонаступником ГУ МВС в Одеській області, то суд зазначає наступне.

02.07.2015 року прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 року.

З прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно п.7 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України в місячний строк передбачено було забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.

Постановою КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області () містяться відомості - стан суб`єкта: припинено, дата запису: 29.07.2024 року, номер запису: 015034669, підстава: рішення щодо припинення.

Суд зазначає, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід обов`язку відновити порушені права до правонаступника відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншому/іншим державному/державним органу/органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому, чи внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі №826/16659/15, від 13 березня 2019 року в справі №524/4478/17.

Повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Водночас такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. У зв`язку із цим Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого: якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому/іншим суб`єкту/суб`єктам владних повноважень; - якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі №826/9815/18.

Нормами статей 1, 2 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію» передбачалося, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Основними завданнями міліції було, з-поміж іншого: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.

Своєю чергою приписами статей 1, «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Поряд із цим, згідно з Положенням про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМУ від 28 жовтня 2015 року №878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ. МВС України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

На підставі співставлення завдань та функцій трьох органів можна дійти висновку про те, що МВС України є органом влади, який формує державну політику у сфері, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Разом із тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього відповідні завдання та функції держави покладалися на міліцію.

Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2023 року по справі № 806/2056/18.

Суд також враховує, що згідно п.10 ст.51 Бюджетного кодексу України у разі утворення державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у цьому періоді здійснюється в межах видатків, передбачених державним органам, які ліквідуються або реорганізуються у зв`язку з утворенням таких нових державних органів. У разі ліквідації або реорганізації державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у наступних бюджетних періодах до завершення процедур ліквідації або реорганізації здійснюється в межах видатків, передбачених новим державним органам, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються.

Враховуючи вищенаведене суд відхиляє заперечення відповідача щодо неналежного відповідача та відсутності правонаступництва.

Щодо зауважень про пропущення строків звернення до суду з позовом суд враховує наступне.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, від 13.05.1997 №1-зп, від 05.04.2001 №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На необхідність врахування цих висновків звернув увагу Верховний Суд у постановах від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, від 07.10.2024 у справі №500/7802/23.

Отож до позовних вимог до 01.07.2023 року строк звернення не застосовується.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивачем не був пропущений строк звернення до адміністративного суду у справі.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139КАС України.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області які виразились у відмові перерахувати та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням суми індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 у одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням суми індексації грошового забезпечення у розмірі 573,80грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_1

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-а, м. Одеса, 65080) .

Суддя Е.А.Іванов