Справа № 340/3611/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2025 року м. Дніпросправа № 340/3611/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року (суддя Хилько Л.І.) у справі №340/3611/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В :

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.02.2024 №4 та № 4.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесено за наслідками проведення фактичної перевірки, в результаті якої контролюючим органом зроблено висновки про порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Неправомірність застосування штрафних санкцій пов`язував з тим, що контролюючим органом призначено та проведено фактичну перевірку за відсутності для цього правових підстав; позивачем не допускалося порушень вимог Закону про РРО.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи судом першої інстанції зроблено такі висновки.

Так, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо підстав для призначення та проведення фактичної перевірки.

З приводу виявлених порушень, що стали підставою для застосування штрафних санкцій, суд зазначив те, що в акті перевірки визначено суть таких порушень, наявність яких не була спростована позивачем, що і стало обгрунтованою підставою для застосування до позивача спірних штрафних санкцій.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на таке. Так, позивач вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність законних підстав для призначення та проведення фактичної перевірки, за наслідками якої прийняті спірні ППР. З цього приводу позивач зазначає те, що відповідачем не було обгрунтовано правомірності підстав проведення такої перевірки, а в наказі про призначення

перевірки такі підстави взагалі відсутні. Не погоджується позивач і з обгрунтованістю застосування штрафних санкцій. З цього приводу позивач, зокрема, вказує на те, що контролюючим органом в акті перевірки не було обгрунтовано обставин, з яким Закон пов`язує наявність підстав для застосування штрафних санкцій за недотримання вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 12.01.2024 №27-п на підставі ст.19-1, п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, з урахуванням Додатку 5 до вказаного наказу, призначено проведення фактичної перевірки господарської одиниці магазину автозапчастин, за адресою Кіровоградська область, м.Кропивницький, вул.Кропивницького, 189 з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, введення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими) особами, порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а також тимчасово, на період до припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, під час здійснення контролю за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

За результатами перевірки складено акт №461/11/28/РРО/ НОМЕР_1 від 17.01.2024 фактичної перевірки магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: м. Кропивницький, вул. Кропивницького, 189.

В акті перевірки вказано на порушення:

- 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівля, громадського харчування та послуг" (не проведення розрахункових операцій через ПРРО на суму 49 841,0грн.);

- пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівля, громадського харчування та послуг" (реалізація необлікованих товарів).

На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 20.02.2024 № 4, який до позивача, за порушення пункт 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівля, громадського харчування та послуг", на підставі абзацу 2 пункту 1 статті 17 цього ж Закону застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 49841,00 грн.;

від 20.02.2024 № 4, який до позивача, за порушення пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівля, громадського харчування та послуг", на підставі статті 20 цього Закону застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 398,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо підстав для проведення перевірки.

Як вбачається з наказу про призначення фактичної перевірки, відповідачем призначено фактичну перевірку на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України.

Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме - він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Питання дотримання контролюючим органом процедури призначення фактичної перевірки в аспекті перевірки достатності відображення в наказі підстав для її проведення (абзац третій пункту 81.1 статті 81 ПК України) відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, були предметом дослідження Верховним Судом у справах №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024).

Так, у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив таку правову позицію:

«…єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України».

У спірному випадку, застосовуючи вказані правові висновки Верховного Суду, можливо стверджувати те, що в наказі від 12.01.2024 №27-п наявний допустимий обсяг інформації для визначення підстав для призначення фактичної перевірки, а саме наявне посилання на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, який передбачає єдину підставу для призначення перевірки.

У свою чергу, у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд зробив також висновок про те, що при перевірці правомірності призначення фактичної перевірки підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.

За висновком Верховного Суду лише у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення.

У спірному випадку, досліджуючи фактичні підстави для проведення перевірки, встановлено, що обгрунтовуючи такі підстави контролюючий орган посилається на лист ДПС України від 29.09.2023 №24443/7/99-00-07-04-02-07.

Дослідженням вказаного листа, на предмет наявності в ньому фактичних підстав для проведення перевірки позивача, встановлено, що вказаним Листом зобов`язано Головні управління ДПС в областях провести роз`яснювальні роботи з платниками податків з питань реєстрації РРО/ПРРО; забезпечити якісне проведення фактичних перевірок; активізувати контроль-перевірочні заходи щодо суб`єктів господарювання, які задекларували дохід від здійснення діяльності за 2022 рік і щодо яких відсутня у базах даних ДПС інформація про відкриті поточні рахунки в банківських установах, та які не мають зареєстрованих РРО/ПРРО тощо.

Згідно наданого листа та інформації викладеної у ньому, факти порушення податкового законодавства чи можливі порушення податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , відсутні.

При цьому, слід звернути увагу і на те, що в наказі про призначення перевірки взагалі відсутнє визначення платника стосовно якого таку перевірку буде проведено. У свою чергу, положення пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України передбачають можливість проведення перевірки стосовно саме платника відносно якого наявна інформація про допущені ним порушення чи можливі порушення з його боку вимог податкового законодавства.

Таким чином, застосовуючи вказані правові висновки Верховного Суду та враховуючи недоведеність відповідачем фактичних підстав для призначення перевірки, передбачених пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо необгрунтованості правових підстав призначення фактичної перевірки. Тобто, у спірному випадку контролюючим органом не було дотримано вимог закону щодо визначених підстав для призначення фактичної перевірки, що, у свою чергу, свідчить про неправомірність проведення відповідачем такої перевірки.

Стосовно аргументів відповідачів про виявленні під час проведення фактичної перевірки порушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, в акті перевірки зазначено, що згідно баз даних СОД РРО, у період з 04.01.2024, тобто з моменту облаштування господарської одиниці платіжним терміналом, через ПРРО проведено розрахункових операцій на суму 26602,00 грн у безготівковій формі, при цьому у період з 04.01.2024 через терміналу № S1КР061W були проведені платіжні операції на суму 76443,00 грн. Отже, перевіркою встановлено факт не проведення через ПРРО розрахункових операцій на суму 49841,00 грн.

Відповідно до приписів пункту 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти) (п.2 ст.3 Закону).

Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР визначено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

- у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше.

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Тобто, встановлене контролюючим органом порушення вимог п.1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР є підставою для застосування штрафних санкцій на підставі положень пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР.

В той же час, не погоджуючись з позицією відповідача щодо наявності правових підстав для застосування штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену у справі №520/4564/23 (постанова від 16.05.2024) суть якої зводиться до того, що у правідносинах, які склались з приводу дотримання платником податку законодавства, що регулює порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, обставиною, що має бути досліджена, є саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ. У свою чергу, база даних обліку даних РРО (СОД РРО) за своєю суттю є податковою інформацією та не є належним доказом податкового правопорушення, і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин.

У спірному випадку відповідачем в акті перевірки не зазначено жодної розрахункової операції, яку не проведено через ПРРО.

У свою чергу, позиція контролюючого органу щодо порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України №-265/95-ВР грунтується виключно на інформації із СОД РРО, роздруківку з якої долучено до акту перевірки.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведену правову позицію Верховного Суду та враховуючи те, що під час проведення фактичної перевірки контролюючим органом не було встановлено розрахункових операцій (не відображено в акті перевірки), яку не проведено через ПРРО, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необгрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій на підставі положень пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР.

Щодо позиції відповідачів про порушення позивачкою вимог п.12 ч.3 Закону №265/95-ВР.

Відповідно до п.12 ч.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Отже, вказана норма має виключення щодо поширення її вимог на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (яким у спірному випадку є позивач).

У свою чергу, вказане виключення не стосується фізичних осіб підприємців, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.

У спірному випадку відповідач в акті перевірки зазначено, що в реалізації знаходиться складна побутова техніка, що підлягає гарантійному ремонту, а саме: насос занурення "Дорожня карта" 24 Вольта, 20 л/мин, вартістю 398,00 грн., без наявності документів на походження.

Натомість, будь-яких доказів та обгрунтування того, що вказана техніка відноситься до технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, відповідачем надано не було.

Отже, відповідачем не було обгрунтовано правомірності застосування штрафних санкцій за порушення вимог п.12 ч.3 Закону №265/95-ВР.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що спірні податкові повідомлення-рішення не можливо визнати правомірними та обгрунтованими через те, що їх прийнято за наслідками перевірки, яку проведено без наявності для цього правових підстав та за відсутності належного обгрунтування і доведеності факту допущення позивачем порушень вимог Закону №265/95-ВР.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору: за подання позову 1211,20грн., за подання апеляційної скарги 1816,80грн., а всього 3028,0грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі №340/3611/24 скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Податкові повідомлення-рішення від 20.02.2024 № 4 та від 20.02.2024 №4, прийняті Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області визнати неправомірними та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3028,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 18.03.2025

Повне судове рішення складено 19.03.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк