Справа № 640/8387/22
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/8387/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадження) справу за позовом адвоката Науменко Юлії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 640/8387/22 за позовом адвоката Науменко Юлії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц за заявою ОСОБА_1 та зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц;

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц за заявою ОСОБА_2 та зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц.

В обґрунтування вимог зазначено, що у 2016 році позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої у результаті терористичного акту (справа № 757/62941/16-ц).

За результатами розгляду справи рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 частково задоволено позовні вимоги позивачів: вирішено стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 50000 грн кожному, за невиконання Україною своїх позитивних обов`язків: відсутність компенсації завданої шкоди впродовж тривалого часу та не відновлення будинку; відсутність спеціального порядку відшкодування за пошкоджену внаслідок терористичного акта будинку; нездатність держави захищати власність у розумінні ЄСПЛ (далі - Рішення). Вказане рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 22.12.2021.

На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц судом видано виконавчі листи від «20» січня 2022 року, в якому боржником визначено Державну казначейську службу України.

Вказані виконавчі листи пред`явлено до виконання 22.01.2022 до Державної казначейської служби України.

Проте Державна казначейська служба України досі не виконала вказане рішення, оскільки вважає, що нібито законодавством не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої терористичним актом, з огляду на що, після встановлення у Державному бюджеті України відповідних бюджетних асигнувань Казначейство здійснить заходи щодо безспірного списання коштів.

Позивачі вважають бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16 протиправною.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог надав відзив на позов в якому зазначає, що Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц. що набрало законної сили, стягнуто з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь Позивачів грошову компенсацію 50000 грн кожному.

Виконавчі листи, видані на підставі зазначеного рішення суду разом із заявами позивачів від 22.01.2022 надійшли на виконання до Казначейства 27.01.2022. реєстраційні номери Н-11-803, Н-11-806.

За результатами розгляду та опрацювання поданих документів представниці Позивачів надано відповідь листом Казначейства від 06.06.2022 № 5-06-06/6695

Наразі законодавством України, зокрема, законом про Державний бюджет України на поточний рік, не визначено джерело та порядок виплати грошової компенсації особам, яким спричинено шкоду в ході проведення антитерористичної операції.

Отже, безспірне списання коштів органами Казначейства за зазначеною вище категорією судових рішень може бути здійснено виключно з моменту встановлення відповідних видатків у законі про Державний бюджет України та визначення уповноваженого розпорядника або одержувача бюджетних коштів, який матиме відкриті рахунки в органах Казначейства.

Таким чином, Казначейством не відмовлено у виконанні рішення суду по справі № 757/62941/16-ц, водночас виконавчі листи обліковуються в Казначействі.

Разом із тим, після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень, Казначейство здійснить безспірне списання коштів на користь Позивачів з відповідних бюджетних рахунків.

Представник позивачів надала відповідь на відзив в якій просила задовольнити позовні вимоги з обставин викладених у позовній заяві.

Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення визначених в ній недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 справу прийнято до провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) звернулись до суду з позовною заявою до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України яку уточнили в ході розгляду справи, та в якій просили стягнути на їх користь у рівних долях матеріальну шкоду, завдану в результаті руйнування будинку, у сумі 12438557,00 грн., а також стягнути на користь кожного моральну шкоду в сумі 4320000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 26.08.2014 внаслідок прямого влучення в належний їм на праві власності будинок АДРЕСА_2 з належними прибудовами та огорожею, який знаходиться в с.м.т Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області, квартал Восточний, в результаті загорання від прямого влучення гарматних снарядів відбулася пожежа, в якій знищено належний позивачам будинок, а також все їх майно. Серед такого майна були, зокрема: бібліотека (біля 5000 книжок), м`які шкіряні меблі, спальні гарнітури, побутова техніка, газовий котел, газовий бойлер, кухонні прилади і домашні речі, одяг, повний перелік та вартість якого наведений у додатку до позовної заяви. В результаті пожежі будинок має непридатний для житла стан та потребує капітального ремонту. Актом комісії Новосвітлівської селищної ради Краснодонського району Луганської області від 15.09.2014 обстеження завданої шкоди, обставин руйнування і пожежі встановлено, що в результаті прямого влучення снаряду будинок, а також все майно згоріло. Внаслідок цього позивачам завдано матеріальну шкоду у загальному розмірі 12 438 557,00 грн. Стосовно факту руйнування будинку позивачі звернулись із заявою про кримінальне правопорушення до Служби безпеки України, за якою було розпочато кримінальне провадження № 0000741 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 258 КК України, яке на теперішній час перебуває у провадженні слідчого в ОВС слідчого відділу СБУ в Луганській області Потапенка Г.В. В результаті знищення майна та перебування в смертельній небезпеці під час гарматних обстрілів, істотних вимушених змін у способі життя та можливості усунення негативних наслідків, позивачам завдано моральну шкоду, розмір якої позивачі оцінюють кожному у сумі 4320000 грн. Вважають, що провина за спричинення матеріальної та моральної шкоди полягає на державі Україна, яка зобов`язана відшкодувати спричинену шкоду.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 50000 грн кожному.

20.01.2022 позивачам видано виконавчі листи у справі № 757/62941/16-ц.

Позивачами подано до Державної казначейської служби України заяви від 22.01.2022 про виконання Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц.

Листом від 06.06.2022 № 5-06-06/6695 відповідач повідомив представнику позивачів про те, що після встановлення у Державному бюджеті України відповідних бюджетних призначень Казначейство здійснить заходи щодо безспірного списання коштів.

Відповідно до листів № 5-05-1-05/2284 від 28.01.2022, № 5-05-1-05/9586 від 26.07.2021, № 5-05-1-05/19835 від 23.09.2021 відповідач звернувся до Міністерства фінансів України з метою розгляду питання про збільшення бюджетних асигнувань для виконання рішення суду.

Міністерство фінансів України листом від 18.02.2022 № 13210-02-5/5213 повідомило відповідача про відсутність видатків на виконання рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Нормативно-правовим актом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII /надалі Закон № 1404-VІІІ/.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною другою статті 6 цього Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VІ (надалі - Закон № 4901-VІ).

Відповідно до частин першої другої статті 2 Закону № 4901-VІ держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Частинами першою - другою, четвертою статті 3 Закону № 4901-VІ передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45) (далі - Порядок № 845).

Так, згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Відповідно до пунктів 24, 25 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У силу абзаців 1, 3 пункту 31 Порядку № 845 у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Боржник або бюджетна установа, що здійснює централізоване обслуговування боржника, зобов`язані протягом одного місяця після надходження зазначеної вимоги надіслати органу Казначейства письмове повідомлення про заходи, вжиті ними з метою виконання судового рішення, та у разі, коли в результаті здійснення таких заходів не забезпечено виконання судового рішення у повному обсязі, - надсилати щомісяця повідомлення про вжиті заходи.

В силу приписів пункту 35 Порядку № 845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до підпункту 1 пункту 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником, а також інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

У силу вимог пункту 48 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

За змістом пункту 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Аналіз наведених норм свідчить, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

При цьому безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється органом Казначейства, в якому обслуговується боржник, після подання заяви стягувача про виконання рішення суду. У разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

У разі коли судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження заяви стягувача із відповідними документами орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості з метою безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

Отже, на територіальні органи Державного казначейської служби України покладено обов`язок виконати рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі неможливості виконання рішення суду протягом двох місяців, обов`язок виконати таке рішення має Державна казначейська служба України у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей шляхом безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень у порядку черговості надходження виконавчих документів.

Станом на дату звернення позивача до суду із позовом, як і станом на дату розгляду справи виконавчі листи у справі № 757/62941/16-ц, не виконано, тоді як Порядком № 845 передбачений тримісячний строк для перерахування коштів при безспірному списанні коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень.

При цьому встановлений Порядком № 845 строк перерахування коштів стягувачу є імперативним, а його недодержання є порушенням гарантій держави щодо виконання судових рішень.

Суд враховує, що заборгованість на користь позивачів за судовим рішенням від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц (стягнення моральної та матеріальної шкоди) згідно приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 4901-VI належить до третьої черги і підлягає погашенню у порядку черговості.

Також суд бере до уваги, що відповідач у зв`язку із недостатністю коштів державного бюджету для забезпечення виконання усіх судових рішень, вживались заходи, передбачені пунктом 49 Порядку № 845, а саме: подавалися до Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Матеріалами справи підтверджено та зазначається відповідачем, позивачі звернулись із заявами, які зареєстровані 27.01.2022, реєстраційні номери Н-11-803, Н-11-806.

Листами № 5-05-1-05/2284 від 28.01.2022, № 5-05-1-05/9586 від 26.07.2021, № 5-05-1-05/19835 від 23.09.2021 відповідач звернувся до Міністерства фінансів України з метою розгляду питання про збільшення бюджетних асигнувань для виконання рішення суду.

Звертаючись до Мінфіну з листом № 5-05-1-05/2284 від 28.01.2022 відповідачем не долучено до нього виконавчих листів позивачів.

Вказані виконавчі листи були включені до переліку лише до листа № 5-05-1-05/9586 від 26.07.2021 (додаток на 3 арк).

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 21.02.2023 у справі № 500/5748/21, приписи пункту 49 Порядку № 845 вимагають направлення до Міністерства фінансів України пропозицій щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України після надходження кожного виконавчого документа від кожного стягувача, а тому належним доказом виконання зазначених приписів може бути лише відповідне звернення до Міністерства фінансів України, направлене із дотримання строку, встановленого Порядком № 845.

Аналогічний висновок щодо тлумачення частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», абзацу другого пункту 48 Порядку № 845 викладений у постановах Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 826/13511/17.

У справі відсутні докази, які б підтверджували, що Казначейство у 10-денний строк з моменту надходження від неї виконавчого документу зверталося до Міністерства фінансів України з відповідними пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у зв`язку з неможливістю здійснення безспірного списання коштів через їхню недостатність.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц.

Аналізуючи вказане вище законодавство, вбачається, що Україна гарантує виконання будь-яких рішень суду майнового характеру, боржником за яким є держава, шляхом проведення безумовного списання з рахунків Державного бюджету України, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

При цьому обов`язковість судових рішень гарантується статтею 129-1 Конституції України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у сукупності з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Остання у силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

У пункті 40 рішення ЄСПЛ «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19.03.1997, заява № 18357/91, Суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004; у справі «Дубенко проти України» від 11.01.2005; та у справі «Козачек проти України» від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого стаття 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі Войтенко проти України від 29.06.2004 № 18966/02).

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відтак, обставина відсутності бюджетних коштів за відповідної бюджетною програмою та наявність значної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні в органах Казначейства, не може слугувати підставою для невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 816/2089/17, від 03.02.2021 у справі № 812/413/18 та від 21.02.2023 у справі № 500/5748/21

Зважаючи на положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд доходить висновку, що відповідачем порушено граничні строки виконання виконавчих листів, що свідчить про бездіяльність відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі №757/62941/16-ц, суд зазначає.

Відповідач на підставі закону має обов`язок здійснити виконання виконавчих листів, видані Жовтневим районним судом м. Маріуполь у справі № 757/62941/16-ц.

Отже, додаткове накладення на відповідача подібного обов`язку на підставі рішення суду, як про це просить позивач, є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.

Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Також при вирішенні цієї справи судом береться до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, у якому вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі статті 9 пункту 13 Закону України "Про судовий збір", питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву адвоката Науменко Юлії Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адресою проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 37567646) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання, протягом тривалого часу, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 26.01.2021 у справі № 757/62941/16-ц.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива