Справа № 200/113/25
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року Справа№200/113/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 41 від 29.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язання повторно розглянути заяву щодо призначення пенсії за віком від 22.10.2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди: з 01.09.1976 р. по 15.06.1978 р. курси в Чапаєвському сільському професійно-технічному училищі №4, з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 р. період проходження військової служби, з 01.09.1982 р. по 26.04.1985 р. навчання в Кримському технікумі гідромеліорації та механізації с/г, з 29.06.1976 р. по 01.08.1991 р. в колгоспі «Україна», з 16.07.1991 р. по 31.08.1994 р. в дитячому садку, з 13.03.1995 р. по 28.02.1998 р. в ЗАТ «Кримреставрація»; зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії з 22.10.2024 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в строк подання відзиву на позовну заяву копію пенсійної справи, розрахунок стажу, довідку форми ОК-5 стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 22.10.2024 року звернувся з заявою до відповідач про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте відповідач спірним рішенням від 30.10.2024 № 25100/03-16 відмовив у її призначенні у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та не долученням до заяви про призначення пенсії документів про про неотримання інших видів пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації та заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, передбачені п.2.8 Порядку від 25.11.2005 р. № 22-1. Зазначив, що спірні періоди навчання, проходження військової служби та роботи не зараховано у зв`язку з відсутністю оригіналів відповідних документів. Проте подати відповідні докази в оригіналах позивач не має можливості, оскільки при евакуації з АР Крим позивач втратив свою трудову книжку, військовий квиток, диплом, свідоцтво про навчання та ряд інших документів, та наразі немає змоги отримати/витребувати через об`єктивні причини (окупація території, де навчався, служив та працював позивач, військовими формуваннями Російської Федерації). Зазначив, що втрата оригіналу трудової книжки у період бойових дій та тимчасової окупації не може слугувати підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Рішення відповідача №41 від 29.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком вважає протиправним, просив задовольнити позов.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що 22.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся за призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звернення розглядалося за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. За матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж становить 09 років 05 місяців 07 днів. До страхового стажу не зараховані наступні періоди: - з 19.05.1980 по 06.06.1982 період проходження військової служби, відповідно копії військового квитка від 19.05.1980 серія НОМЕР_2 , оскільки відсутній оригінал військового квитка та відсутнє фото заявника на титульній сторінці квитка; - з 01.09.1982 по 26.04.1985 навчання в Кримському технікумі гідромеліорації та механізації с/г, відповідно копії диплому від 27.04.1985 серія НОМЕР_3 , та з 01.09.1976 по 15.06.1978 курси в Чапаевському сільському професійно-технічному училищі №4, відповідно наданого свідоцтва від 15.06.1978 №131, оскільки оригінали диплому та свідоцтва не надавалися; - з 29.06.1976 по 01.08.1991 в колгоспі Україна(відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві не мають повного зазначення дат підстав внесення записів за кожен рік, відсутня довідка про перейменування або реорганізацію колгоспу), з 16.07.1991 по 31.08.1994 в дитячому садку, з 13.03.1995 по 28.02.1998 в ЗАТ Кримреставрація, відповідно копії трудової книжки колгоспника від 03.07.1976 серія НОМЕР_4 , оскільки оригінал трудової книжки не надавався. До заяви про призначення пенсії за віком долучено паспорт громадянина України, виданий 13.03.2001, місце проживання заявника до 30.03.2022 в АР Крим, м. Бахчисарай. Документи про неотримання інших видів пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації та заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта відсутні. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 29.10.2024 прийнято рішення №41 про відмову в призначенні пенсії за віком. Крім того, зазначив, що позовна вимога стосовно здійснення виплати пенсії є передчасною, оскільки рішення про призначення пенсії ще не прийнято. Враховуючи перебування за місцем фактичного проживання/перебування ОСОБА_1 в подальшому виплата пенсії має бути здійснена ГУ ПФУ в Львівській області проте, тільки лише після вирішення питання про її призначення.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_5 ), внутрішньо переміщеною особою (довідка від 30.03.2022 року №1302-) та особою, що претендує на призначення пенсії за віком.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено та зазначена обставина не є спірною між сторонами, що 22.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

До зазначеної заяви позивачем було додано копії свідоцтва №131 від 15.06.1978 року, диплому серії НОМЕР_3 від 27.04.1984 року, військового квитка серії НОМЕР_2 від 19 травня 1980 року, трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року з відміткою територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії з 24.09.2012 року.

До зазначеної заяви позивачем було подано заяву довільної форми, у якій позивач просив призначити пенсію за копіями документів у зв`язку з неможливістю надати їх оригінали. Додатково зазначено, що у 2012-2017 роках йому була призначена пенсія по інвалідності 3 групи.

Судом встановлено на підставі копії свідоцтва №131 від 15.06.1978 року, що ОСОБА_1 у період з 01.09.1976 по 15.06.1978 року навчався на 2 год. місячних курсах при Чапаївському сільському професійно-технічному училищі №4 Кримського управління професійно-технічної освіти по підготовці тракториста. Присвоєно кваліфікацію тракториста.

Крім того, судом встановлено на підставі копії диплому серії НОМЕР_3 від 27.04.1984 року, що ОСОБА_1 у 1982 році вступив у Кримський технікум гідромеліорації і механізації с/г і в 1985 році закінчив повний курс за спеціальністю механізація сільського господарства. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 26.04.1985 року присвоєно кваліфікацію техніка-механіка.

Окрім того, судом встановлено на підставі копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 19 травня 1980 року, що ОСОБА_1 призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу 19 травня 1980 року, та 06 червня 1982 року на підставі наказу МО СРСР №85 від 28.03.1982 року демобілізовано в запас.

Крім того, судом встановлено на підставі копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року, що ОСОБА_1 на підставі рішення загальних зборів від 07.08.1976 року прийнято в члени колгоспу «Україна» Ленінського району Кримської області з 29.06.1976 року; на підставі розпорядження №2680 віл 20.05.1985 року направлено майстром налагоджувачем в тракторну бригаду №3; на підставі розпорядження №13 від 26.01.1987 року переведено інженером з трудомістких процесів в тваринництві; на підставі розпорядження №225 від 23.11.1987 року призначено слюсарем; на підставі розпорядження №485 від 15.12.1988 року переведено робочим в будівельну бригаду; на підставі розпорядження від 01.08.1991 року №7 звільнено від роботи в будівельній бригаді згідно поданої заяви з 15.07.1991 року; та на підставі наказу №7 від 01.08.1991 року виключено з членів колгоспу «Україна» згідно поданої заяви з 01.08.1991 року.

Крім того, відомостями трудової книжки підтверджено трудову участь в громадському господарстві, а саме: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі: 1976 рік 90, 1977 рік 280, 1978 рік 280, 1979 рік 280, 1980 рік 280, 1985 рік 175, 1986 рік 280, 1987 рік 280, 1988 рік 280, 1989 рік 280, 1990 рік 280, 1991 рік 280; виконання річного мінімуму трудової участі: 1976 рік 104, 1977 рік 280, 1978 рік 271 (причини невиконання річного мінімуму трудової участі: тракторист), 1979 рік 319, 1980 рік 162, 1985 рік 269 (особовий рахунок №1598-82), 1986 рік 292 (особовий рахунок №1663-24), 1987 рік 322 (особовий рахунок №1539-77), 1988 рік 331 (особовий рахунок № НОМЕР_6 , 1989 рік 303 (особовий рахунок № НОМЕР_7 ), 1990 рік 294 (особовий рахунок № НОМЕР_8 ), 1991 рік 165 (особовий рахунок № НОМЕР_9 ).

Окрім того, судом встановлено на підставі копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року, що ОСОБА_1 на підставі наказу №46 від 16.07.1991 року прийнято на посаду робітника з ремонту в дитячий садок; на підставі наказу №274 від 31.08.1994 року звільнено згідно поданої заяви.

Крім того, судом встановлено на підставі копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року, що Абдураманов Шевкет Різалійович працював у Кримському спеціальному научно-реставраційному проектно-виробничому орендному управлінні з 13.03.1995 по 20.11.2006 року, а саме:

- на підставі наказу №14/к від 10.03.1995 року прийнято каменярем 3 розряду на Бахчисарайську дільницю;

- на підставі наказу №39/к від 10.07.1995 року присвоєно 4 розряд каменяра;

- на підставі наказу №53/к від 13.09.1995 року присвоєно 5 розряд каменяра;

- на підставі наказу №36/к від 16.07.1996 року Кримське спеціальне научно-реставраційне проектно-виробниче орендне управління перейменоване в ЗАТ «Кримреставрація»;

- на підставі наказу №129/к від 20.11.2006 року звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

29.10.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №41 про відмову в призначенні пенсії.

Рішення обґрунтоване тим, що страховий стаж заявника становить 09 років 05 місяців 07 днів. До страхового стажу не зараховані наступні періоди: - з 19.05.1980 по 06.06.1982 період проходження військової служби, відповідно копії військового квитка від 19.05.1980 серія НОМЕР_2 , оскільки відсутній оригінал військового квитка та відсутнє фото заявника на титульній сторінці квитка; - з 01.09.1982 по 26.04.1985 навчання в Кримському технікумі гідромеліорації та механізації с/г, відповідно копії диплому від 27.04.1985 серія НОМЕР_3 , та з 01.09.1976 по 15.06.1978 курси в Чапаєвському сільському професійно-технічному училищі №4, відповідно наданого свідоцтва від 15.06.1978 №131, оскільки оригінали диплому та свідоцтва не надавалися; - з 29.06.1976 по 01.08.1991 в колгоспі Україна(відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві не мають повного зазначення дат підстав внесення записів за кожен рік, відсутня довідка про перейменування або реорганізацію колгоспу), з 16.07.1991 по 31.08.1994 в дитячому садку, з 13.03.1995 по 28.02.1998 в ЗАТ «Кримреставрація», відповідно копії трудової книжки колгоспника від 03.07.1976 серія НОМЕР_4 , оскільки оригінал трудової книжки не надавався. Додатково зазначено, що до заяви про призначення пенсії за віком долучено паспорт громадянина України, виданий 13.03.2001, місце проживання заявника до 30.03.2022 в АР Крим, м. Бахчисарай. Документи про неотримання інших видів пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації та заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, передбачені п. 2.8 Порядку від 25.11.2005 №22-1, відсутні. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 21 рік.

Судом встановлено на підставі розрахунку стажу ОСОБА_1 , що період проходження військової служби з 19.05.1980 по 06.06.1982 року, періоди навчання з 01.09.1976 по 15.06.1978 року та з 01.09.1982 по 26.04.1985 року, період роботи в дитячому садку з 16.07.1991 по 31.08.1994 року, період роботи в Кримському спеціальному научно-реставраційному проектно-виробничому орендному управлінні з 13.03.1995 по 28.02.1998 року не зараховано до страхового стажу. Періоди роботи у Кримському спеціальному научно-реставраційному проектно-виробничому орендному управлінні (згодом ЗАТ «Кримреставрація») з 01.03.1998 по 31.03.1998 року, з 01.05.1998 по 20.08.2002 року, з 01.09.2002 по 31.10.2006 року зараховано до страхового стажу, враховуючи відомості про сплату страхових внесків з індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком внаслідок не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи через відсутність оригіналів документів про стаж, а також відсутність заяв довільної форми про неотримання інших видів пенсії в органах пенсійного забезпечення російської федерації та заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до положень частин другої, п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1, 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно пунктів 1-3 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудової діяльності членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться в присутності особи, яку прийнято в члени колгоспу.

Відповідно до п. 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Згідно п. 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

При цьому, судом встановлено на підставі записів копії трудової книжки колгоспника, що останні містять необхідні відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання позивачем, а також посилання на первинні документи, а саме на особові рахунки позивача.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, про що зазначено в статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до п. 2.23 Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію; документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

У той же час, згідно з п. 3.3 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Таким чином громадянам України, які проживають/проживали на тимчасово окупованій території, гарантується реалізація права на надання соціальних послуг, у тому числі права на пенсійне забезпечення, що здійснюється відповідно до законодавства України.

Разом з тим, пенсійний орган, аналізуючи надані особою документи, має виходити з їх змісту, оскільки органи Пенсійного фонду, переслідуючи мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і необґрунтованих перешкод для реалізації особами їх прав.

Водночас, відсутність у позивача можливості надати оригінал трудової книжки або інших документів про стаж, які знаходяться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення.

При цьому, судом враховано, що відомості поданої позивачем копії трудової книжки узгоджуються з індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, періоди роботи позивача в Кримському спеціальному научно-реставраційному проектно-виробничому орендному управлінні (згодом ЗАТ «Кримреставрація») з 01.03.1998 по 31.03.1998 року, з 01.05.1998 по 20.08.2002 року, з 01.09.2002 по 31.10.2006 року, які зараховано позивачу до страхового стажу.

Крім того, судом встановлено з пояснень позивача, що він у період з 2012 по 2017 роки отримував пенсію по інвалідності.

Так, позивачем подано до суду копію довідки огляду МСЕК серії КР-12 №023795 від 29.10.2013 року, відповідно до якої ОСОБА_1 за наслідками повторного огляду було встановлено 3 групу інвалідності з терміном чергового переогляду 24.09.2014 року.

При цьому, судом встановлено, що на першій сторінці копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року проставлено штамп територіального органу Пенсійного фонду України про те, що позивачу було призначено пенсію з 24.09.2012 року, що не враховано пенсійним органом при розгляді заяви про призначення пенсії і не надана відповідна оцінка цьому.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 32 Закону №1058 (в редакції станом на дату призначення пенсії по інвалідності) особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для інвалідів II та III груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Враховуючи зазначене, станом на дату призначення позивачу пенсії по інвалідності позивач, який досяг віку 51 рік, та який набув необхідний для призначення такої пенсії страховий стаж 12 років, подавав територіальному органу Пенсійного фонду України трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року.

Отже, подана позивачем копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року не викликає сумнівів у достовірності інформації щодо періодів роботи позивача в колгоспі «Україна» з 29.06.1976 по 15.07.1991 року, у дитячому садку з 16.07.1991 по 31.08.1994 року, та з 13.03.1995 по 20.11.2006 року в Кримському спеціальному научно-реставраційному проектно-виробничому орендному управлінні (згодом, ЗАТ «Кримреставрація»), внаслідок чого суд дійшов висновку врахувати відомості копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 03.07.1976 року.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1976 по 15.06.1978 року, з 01.09.1982 по 26.04.1985 року та періоду проходження строкової військової служби з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно статті 42 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 року № 2778-VIII, професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу.

До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу.

За приписами статті 32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» №1060-ХІІ від 23.05.1991 року (далі Закон №1060) професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів. Професійні навчально-виховні заклади можуть мати денні, вечірні відділення, входити до різних типів комплексів, об`єднань (професійно-технічне училище-радгосп, професійно-технічне училище-завод тощо).

Професійні навчально-виховні заклади здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації громадян за державним замовленням, а також за договорами з підприємствами, установами, організаціями, окремими громадянами.

Професійні навчально-виховні заклади можуть мати одне або декілька базових підприємств (об`єднань, організацій), для яких вони готують робітничі кадри і відносини з якими регулюються на основі договорів.

Учні державних професійних навчально-виховних закладів з терміном навчання десять і більше місяців перебувають на повному утриманні держави.

Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону Української РСР від 28 червня 1974 року № 2778-VIII «Про народну освіту» (який діяв на час навчання позивача) середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.

Статтею 34 Закону Української РСР від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту», який введений в дію 26 червня 1991 року (в редакції, яка була чинною до 06 вересня 2014 року), до вищих навчальних закладів були віднесені технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 04 червня 1991 року № 1144-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про освіту»:

1. Введено в дію Закон Української РСР «Про освіту» з дня його опублікування, а частину третю статті 11 і статтю 39 - з 1 серпня 1991 року; статті 18 і 19 - з 1 вересня 1991 року; статтю 12, частину п`яту статті 48 у питанні нових умов оплати праці учнів професійно-технічних училищ, частину першу статті 57 у питанні обсягів фінансування наукових досліджень - з 1 січня 1992 року; частину третю статті 27 - з 1 липня 1992 року, статті 24, 36, 37 в частині, що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року; останній абзац частини першої статті 52 - з 1 січня 1993 року.

2. До приведення законодавства Української РСР у відповідність із Законом Української РСР «Про освіту» чинні законодавчі та інші нормативні акти Української РСР застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Закону.

3. Закон Української РСР «Про освіту» застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону. У правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, права й обов`язки, які виникнуть після введення його в дію, визначаються відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 38 Закону України від 10.02.1998 року № 103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Конституційний суд України в своєму рішенні1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Таким чином, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство чинне на момент їх виникнення.

Так, відповідно до п.п. «з» п. 109 розд. VIII Постанови Ради Міністрів СРСР «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» від 03 серпня 1972 року № 590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.

Крім того, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В свою чергу пп. «к» п. 109 Положення №590 передбачав, що, крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР […].

Отже, суд дійшов висновку, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди навчання з 01.09.1976 по 15.06.1978 року, з 01.09.1982 по 26.04.1985 року та період проходження строкової військової служби з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 року та періоди роботи з 26.09.1976 по 31.08.1976 року, з 16.06.1978 по 18.05.1980 року, з 07.06.1982 по 31.08.1982 року, з 27.04.1985 по 15.07.1991 року, з 16.07.1991 по 31.08.1994 року, з 13.03.1995 по 28.02.1998 року.

Водночас, стосовно зарахування до страхового стажу періодів членства в колгоспі «Україна» з 01.09.1976 по 15.06.1978 року, з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 року, з 01.09.1982 по 26.04.1985 року та з 16.07.1991 по 31.07.1991 року суд звертає увагу, що зазначені періоди повністю охоплюються періодами навчання, проходження військової служби та роботи в дитячому садку, по яким вже зроблено висновок судом і які підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Стосовно долучення до заяви про призначення пенсії документів про неотримання інших видів пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації та заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у спірному рішення відповідач послався на пункт 2.8 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, а саме: громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави - окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Водночас, судом враховано, що позивач є громадянином України та на час звернення до пенсійного органу (жовтень 2024 року) позивач не проживає на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (проживає у Львівській області як внутрішньо переміщена особа) і звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, а не про поновлення виплати пенсії, а тому відповідач при розгляді заяви позивача дійшов помилкового висновку про необхідність надання останнім до пенсійного органу заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта та документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача від 29.10.2024 року №41 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційними повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вiн вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, позаяк завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Судом встановлено, що на дату звернення до пенсійного органу позивач досяг віку 63 роки.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком виключно через недостатність страхового стажу 21 рік (09 років 05 місяців 07 днів), водночас, судом встановлено, що зарахуванню до страхового стажу підлягають періоди навчання з 01.09.1976 по 15.06.1978 року, з 01.09.1982 по 26.04.1985 року, період проходження строкової військової служби з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 року та періоди роботи з 26.09.1976 по 31.08.1976 року, з 16.06.1978 по 18.05.1980 року, з 07.06.1982 по 31.08.1982 року, з 27.04.1985 по 15.07.1991 року, з 16.07.1991 по 31.08.1994 року, з 13.03.1995 по 28.02.1998 року, а отже, у сукупності у страховий стаж позивача перевищує 21 рік, суд дійшов висновку, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що належним способом захисту буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1976 по 15.06.1978 року, з 01.09.1982 по 26.04.1985 року, період проходження строкової військової служби з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 року та періоди роботи з 26.09.1976 по 31.08.1976 року, з 16.06.1978 по 18.05.1980 року, з 07.06.1982 по 31.08.1982 року, з 27.04.1985 по 15.07.1991 року, з 16.07.1991 по 31.08.1994 року, з 13.03.1995 по 28.02.1998 року та призначити позивачу пенсію за віком.

Стосовно дати, з якої необхідно призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач досяг пенсійного віку 14 лютого 2024 року, та звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком 22.10.2024 року.

Отже, оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії після спливу трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсія підлягає призначенню з дати звернення за пенсією, а саме з 22.10.2024 року.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо призначення йому пенсії за віком від 22.10.2024 року, суд дійшов висновку, що така вимога у повній мірі охоплюється зобов`язанням відповідача призначити позивачу з 22.10.2024 року пенсію за віком.

Водночас, стосовно позовних вимог про зобов`язання виплатити пенсію суд звертає увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідачем взагалі не було призначено позивачу пенсію за віком.

Суд звертає увагу, що відповідачем будь-якого рішення щодо невиплати пенсії відповідач не приймав. Враховуючи положення ст. 2 КАС України, судовому захисту підлягають тільки порушені права.

При цьому, враховуючи вищезазначені положення Порядку №22-1 виплата пенсії проводиться органом Пенсійного фонду за місцем фактичного проживання особи після передання електронної пенсійної справи за наслідками опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії.

Таким чином, права позивача в цій частині не порушені, отже вимоги позивача є передчасними, та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідками судового розгляду, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 29.10.2024 року №41 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача призначити з 22.10.2024 року позивачу пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1976 по 15.06.1978 року, з 01.09.1982 по 26.04.1985 року, період проходження строкової військової служби з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 року та періоди роботи з 26.09.1976 по 31.08.1976 року, з 16.06.1978 по 18.05.1980 року, з 07.06.1982 по 31.08.1982 року, з 27.04.1985 по 15.07.1991 року, з 16.07.1991 по 31.08.1994 року, з 13.03.1995 по 28.02.1998 року.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 8447-8515-0113-0123 від 07.01.2025 року позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у розмірі 1211,20 грн.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору становить 968,96 грн (1211,20 грн * 0,8).

Таким чином, судовий збір у розмірі 726,72 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2024 року №41 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з 22.10.2024 року пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1976 по 15.06.1978 року, з 01.09.1982 по 26.04.1985 року, період проходження строкової військової служби з 19.05.1980 р. по 06.06.1982 року та періоди роботи з 26.09.1976 по 31.08.1976 року, з 16.06.1978 по 18.05.1980 року, з 07.06.1982 по 31.08.1982 року, з 27.04.1985 по 15.07.1991 року, з 16.07.1991 по 31.08.1994 року, з 13.03.1995 по 28.02.1998 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) гривень 72 коп.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі 13 березня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова