Справа № 380/20864/24
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у перерахунку пенсії №12 від 09.08.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 02.08.2024 року №1598 про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 5491,79 грн, що становить 50% фактично одержуваної пенсії її чоловіком ОСОБА_2 на день його смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 02.08.2024 року, з урахуванням висновків суду.

Ухвалою судді від 14.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Посилається на те, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який на момент смерті був її єдиним годувальником. 02.08.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак у відповідь отримала відмову, оформлену рішенням від 09.08.2024 року №12 (за принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області). Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що згідно записів у трудовій книжці у спірний період померлий годувальник з 01.01.1992 року по 30.09.2014 року працював на території Російської Федерації, однак з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 12.03.1992 року, а тому відсутні правові підстави для врахування до страхового стажу періоду роботи в іншій державі. Також, відповідно до ч.1 ст.40 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Враховуючи те. що наявна в матеріалах пенсійної справи померлого годувальника довідка про заробітну плату видана на території російської федерації, наразі неможливо здійснити перевірку первинних документів на підставі яких було видано таку довідку. З урахуванням вищевикладеного, вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до страхового стажу спірних періодів та заробітної плати за період роботи на території російської федерації є правомірними, а вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити в задоволенні позову повістю.

У встановлений судом строк від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а відтак позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір її пенсії становить 2725,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ),, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30.10.2024 року, виданим Сколівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

ОСОБА_2 був єдиним годувальником позивача; родинні зв`язки підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 16.11.1985 року, виданим Підгорецькою сільською радою Сколівського району Львівської області.

Згідно довідки старости сіл Підгородці, Сопіт, Урич Сколівської міської ради Львівської області від 05.09.2024 року №417, позивач була на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і вдруге заміж не виходила.

На день смерті чоловіка, ОСОБА_2 (особовий рахунок пенсіонера № НОМЕР_4 від 20.01.2015 року), розмір його пенсії за віком становив 10983,58 грн.

02.08.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв?язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви нею, серед іншого, додано: паспорт громадянина України ОСОБА_1 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , довідку податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику ОСОБА_2 , довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.10.2014 року №184, диплом про навчання, довідки про заробітну плату, документ про утримання непрацездатних членів сім`ї від 31.07.2024 року №204, розпорядження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть годувальника та трудову книжку ОСОБА_2 .

За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач прийняв рішення від 09.08.2024 року №12 про відмову в перерахунку пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено:

«... Аналізуючи надані документи до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.1992 по 30.09.2014 згідно трудової книжки, оскільки 23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу у правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року». З 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Також довідки про заробітну плату за період з 01.07.1986 року по 31.12.1991 року не підтверджені первинними документами.

За результатами розгляду документів доданих до заяви, основний розмір пенсії з надбавками та підвищенням на дату звернення становить - 2140,00 грн, при переведенні на пенсію у зв?язку з втратою годувальника основний розмір пенсії зменшується та становить - 532,85 грн.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення « 12 від 09.08.2024 року про відмову у перерахунку пенсії у зв?язку з недоцільністю.».

Вважаючи рішення відповідача про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв?язку з втратою годувальника протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі -Закон №1058-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч.1, п.1 ч.2, абз.2 п.2 ч.3 цієї статті).

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані ст.37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі №676/6529/15-а та від 21.02.2020 року у справі №523/13150/16-а.

Суд встановив, що позивач є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника ОСОБА_2 . При цьому, вказане не заперечується відповідачем по справі.

Одержуючи пенсію за віком, позивач виявила бажання перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, а тому звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою.

Натомість, заперечуючи право позивача на отримання вказаного виду пенсії, відповідач посилається на те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи померлого годувальника з 01.01.1992 року по 30.09.2014 року згідно трудової книжки, оскільки 23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу у правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». З 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Також довідки про заробітну плату за період з 01.07.1986 року по 31.12.1991 року не підтверджені первинними документами.

В цьому контексті суд зазначає, що при вирішенні питання стосовно наявності підстав для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, перевірка обґрунтованості прийняття рішення щодо призначення пенсії померлому годувальнику здійснюватися не може. До того ж, за життя померлого годувальника у відповідача не виникало сумнівів щодо правильності визначення розміру його пенсії. Доказів зворотнього відповідачем не надано.

Зважаючи на викладене, а також ураховуючи те, що чинним законодавством не передбачено перевизначення розміру пенсії померлого годувальника, суд приходить висновку, що вказані доводи відповідача є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Подібне правозастосування міститься у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 року в справі №215/6254/15-а.

Також, безпідставними є посилання Управління на ту обставину, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, позаяк вказане не впливає на чинність Угоди для України до 19.06.2023 року. Крім того, з урахуванням ст.13 Угоди не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18.11.2024 року у справі №340/4436/23 та від 28.01.2025 року у справі №620/3530/22.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що непрацездатна позивач, будучи особою, яка перебувала на утриманні померлого годувальника і одержувала від нього допомогу, що була постійним та основним джерелом засобів до існування, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, передбачену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності дій суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірне рішення відповідача від 09.08.2024 року №12 є таким, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. А тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Разом з тим, суд враховує, що відповідачем, як органом, що призначає пенсії, не вимагалось дооформлення поданих позивачем документів для переведення на інший вид пенсії. Тобто позивачем, як суб`єктом звернення, було дотримано всіх визначених законом умов для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи вищенаведене, оскільки інших підстав для відмови у переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідачем не наведено і судом не встановлено, а наведені визнано протиправними, суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника до ст.ст.36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , з 02.08.2024 року (з дня подання заяви).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача на вказаний вид пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про переведення ОСОБА_1 за її заявою від 02.08.2024 року, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу в сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як особи, що приймала оскаржуване рішення.

Решта суми судового збору у розмірі 1211,20 грн може бути повернена за клопотання позивача на підставі ухвали суду відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом).

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.08.2024 року №12 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65012; ) перевести ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) на пенсію у зв`язку з втратою годувальника до ст.ст.36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , з 02.08.2024 року (з дня подання заяви).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65012; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.