Справа № 620/12386/24
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 07.03.2024 № 0-2523-UA0033944.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) не є і ніколи не був власником нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана нерухомість, ніколи не перебувала у власності позивача. ОСОБА_1 також ніколи не змінював свого прізвища, ім`я та по батькові.

Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на вересень 2024 року, в частині розділу «Відомості про об`єкт нерухомого майна» значиться: реєстраційний номер майна 20253003, тип майна: нежитлова будівля, адреса нерухомого майна АДРЕСА_1 , загальна площа: 97. 9 кв. м, номер запису: 168.

В частині Розділу «Відомості про права власності» зазначено: дата прийняття рішення про державну реєстрацію» - 10.03.2008; дата внесення запису: 10.03.2008; ПІБ - ОСОБА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_2 (який присвоєно ОСОБА_1 ); форма власності - приватна; підстава виникнення права власності - свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, 173, 28.01.2008, Щорська державна нотаріальна контора.

Про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей, щодо нерухомого майна: нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , з помилковим зазначенням реєстраційного номера платника податків НОМЕР_2 , який присвоєно ОСОБА_1 , позивачу стало відомо з відповіді Головного управління ДПС у Чернігівській області в травні 2021 році та повідомлення-рішення від 15.04.2021 № 0203534- 2404-2523.

Дане повідомлення-рішення від 15.04.2021 № 0-2523 скасовано рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 у справі 620/14867/21 як протиправне. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не зважаючи на дане рішення суду, ГУ ДПС в Чернігівській області знову виносить податкове повідомлення-рішення від 07.03.2024 про необхідність сплати податку за нерухомість, власником якої позивач не є, за 2023 рік.

Одним із доказів того, що позивач не є власником даної нерухомості є відповідь ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» на його запит про надання інформації щодо реєстрації права власності на об`єкт вищевказаного нерухомого майна.

Як слідує з відповіді, згідно матеріалів інвентаризаційної справи на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012, право власності було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 28.01.2008 № 173. Ідентифікаційний номер ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) було вказано згідно вказаного свідоцтва та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером 20253003.

В подальшому, у свідоцтві про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів нотаріусом було внесено виправлення ідентифікаційного номеру, але в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідні виправлення не внесені.

ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» робить висновки, що є вірними дані про зареєстроване право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером 20253003: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 . Зазначений ідентифікаційний номер НОМЕР_2 вважати недійсним.

Але, в той же час, ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» немає можливості внести виправлення (зміни) в Реєстр прав власності на нерухоме майно, оскільки з 01.01.2013 доступ до реєстру підприємствам БТІ припинено.

Не погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 07.03.2024 № 0-2523-UA0033944 є протиправним, оскільки ОСОБА_1 не був власником нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до підпунктів 1, 2, 9 частини 1 статті 2 Закону №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження; реєстрацій надія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крімнадання інформації з цьогореєстру.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

За змістом частини 1 статті 12 Закону № 1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за, користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1952-ІV державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону №1952-ІV на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого м2.

Частиною 3 статті 13 Закону №1952-ІV визначено, що розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, що містять відомості про:

1) нерухоме майно та його ціну (вартість) (у тому числі ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва - для об`єктів нерухомого майна, яким присвоєно ідентифікатор до реєстрації відповідного речового права);

2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права;

3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, а також ціну (вартість) таких речових прав чи розмір плати за користування чужим нерухомим майном;

4) обтяження речових прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що міститься в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Доказів того, що нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв.м. належить позивачу, ні до суду першої інстанції, ні разом із апеляційною скаргою не надано.

Також, не надано доказів того, що, на момент вчинення реєстраційної дії, чи в подальшому, позивач змінював своє прізвище, ім`я та по батькові.

З огляду на викладене, нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв.м. у власності позивача не перебувала і не перебуває.

Згідно приписів податкового законодавства обов`язок по сплаті податку на нежитлові приміщення покладається виключно на власників таких приміщень.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 07.03.2024 № 0-2523-UA0033944, винесене Головним управлінням ДПС у Чернігівській області не правомірно та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, а аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Також, доводи та аргументи апелянта зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою суду щодо обставин справи, які суд встановив у процесі її розгляду.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.