Справа № 400/12456/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про передачу адміністративної справи до іншого суду

17 березня 2025 р. р. № 400/12456/24

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

доГостомельської селищної військової адміністрації, вул. Свято-Покровська, 220,с-ще Гостомель,Бучанський р-н, Київська обл.,08290, Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, вул. Свято-Покровська, 220,с-ще Гостомель,Бучанський р-н, Київська обл.,08290,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення розміру та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Гостомельської селищної військової адміністрації (далі - відповідач 1), Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Гостомельської селищної військової адміністрації щодо призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 та недопущення її до виконання своїх обов`язків;

- зобов`язати Гостомельську селищну військову адміністрацію, Гостомельську селищну раду поновити ОСОБА_1 на посаді керуючої справами Гостомельської селищної ради;

- встановити розмір та стягнути з Гостомельської селищної військової адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.05.2022 по день прийняття рішення.

Ухвалою від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для надання суду зави про поновлення строку звернення до суду, зокрема, в частині вимог про визнання протиправними дії Гостомельської селищної військової адміністрації щодо призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 .

20.01.2025 позивачка подала заяву про зміну предмету позову, якою виключено вимогу «визнати протиправними дії Гостомельської селищної військової адміністрації щодо призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 та недопущення її до виконання своїх обов`язків» і включено вимогу: «Визнати протиправною бездіяльність Гостомельської селищної військової адміністрації щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 та протиправними дії щодо недопущення її до виконання своїх обов`язків».

Ухвалою від 24.01.2025 року продовжено строк на усунення недоліків позову шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, в якій конкретизувати, які саме дії вчинені Гостомельською селищною військовою адміністрацією щодо недопущення ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків з посиланням на належні і допустимі докази, а також зазначити, коли позивач дізналась про ці дії.

04 лютого 2025 року позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій виклала позовні вимоги в наступній редакції:

« 1.Визнати протиправною бездіяльність Гостомельської селищної військової адміністрації, Гостомельської селищної ради щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 та протиправними дії щодо недопущення її до виконання своїх посадових обов`язків.

2. Зобов`язати Гостомельську селищну військову адміністрацію, Гостомельську селищну раду поновити ОСОБА_1 на посаді керуючої справами Гостомельської селищної ради.

3. Встановити розмір та стягнути з Гостомельської селищної військової адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.05.2022 по день прийняття рішення.»

Ухвалою від 06.02.2025 суд відкрив провадження у справі, визначив, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання у справі на 03.03.2025.

В судове засідання 03.03.2025 представники сторін не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідність ознайомлення з її матеріалами.

Ухвалою від 03.03.2025 суд задовольнив клопотання представника позивача, відклав розгляд справи на 17.03.2025.

17.03.2023 позивачка і її представники в судове засідання не з`явились. Від позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з запланованим візитом до лікаря в місті Києві.

Також, 12.03.2025 суд отримав відповідь № 1190940 з Єдиного державного демографічного реєстру, з якого встановив, що адресою реєстрації позивача є: АДРЕСА_3 .

Водночас, в позовній заяві позивачка зазначила адресу: АДРЕСА_4 ; адреса для листування: Київська область, місто Ірпінь, абонентська скринька № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

З огляду на отримані судом відомості щодо місця реєстрації позивача, суд перевірив матеріали справи щодо дотримання при визначенні підсудності цієї справи Миколаївському окружному адміністративному суду правил підсудності, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України і зазначає наступне.

Поняття "підсудність" розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І КАС України та визначається останнім як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статтей 25-30 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Відтак, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Тобто, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Отже, стаття 25 КАС України пов`язує підсудність справи за вибором позивача з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, місцем реєстрації позивача згідно відповіді № 1190940 від 12.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру є Київська область.

В той же час місцем фактичного проживання/перебування позивачки без реєстрації є АДРЕСА_4 ,, про що свідчить долучена до позовної заяви довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 4817- від 21.04.2022.

Суд зазначає, що в даному випадку фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання позивача "зареєстрованим у встановленому законом порядку" для цілей застосування статті 25 КАС України при визначені підсудності такої справи.

Так, відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Наведене вище визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382-ІV (далі - Закон №1382-ІV).

У статті 3 Закону №1382-ІV міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема:

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Механізм декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07.02.2022 року.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 цього Порядку декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

Пунктом 46 вказаного Порядку визначено, що посадова особа органу реєстрації в день звернення особи або її законного представника (представника) чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або даних від органу соціального захисту населення:

приймає рішення про реєстрацію місця проживання (перебування) або про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) особи;

вносить відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до реєстру територіальної громади відповідно до Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року;

формує інформацію про реєстрацію місця проживання (перебування) особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07.022022 року.

Отже, чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які підтверджують таку реєстрацію.

Відтак, для застосування положень частини 1 статті 25 КАС України, яка визначає можливість визначення підсудності справи за вибором позивача, необхідною умовою є наявність саме зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання чи перебування позивача.

В той же час, як уже зазначалося судом, на час звернення до суду із даним позовом зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи є Київська область . Місцезнаходження відповідачів у цій справі - Гостомельської селищної військової адміністрації, Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області - також є Київська область.

Разом з тим, до позовної заяви позивач додала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 4817- від 21.04.2022. у якій вказано, що її зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , ,а фактичне проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_4

Суд враховує, що з 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20 жовтня 2014 року "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом положень ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (далі Постанова № 509).

Відповідно до пункту 1 Постанови № 509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Враховуючи форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначеної у додатку 2 Постанови № 509, то в ній, зокрема, зазначаються зареєстроване місце проживання; фактичне місце проживання/перебування.

Таким чином, в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи йде розмежування зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, вищевказана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування заявника за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік як внутрішньо-переміщеної особи, а не факт реєстрації її місця проживання/перебування (нового чи тимчасового).

Так, діюче законодавство передбачає наступний порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи.

Зокрема, механізм декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265.

І обов`язок щодо декларування свого місця проживання стосується в тому числі і внутрішньо переміщених осіб.

При цьому, як вже попередньо наголошувалось судом, сама по собі довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування особи, а лише підтверджує факт внутрішнього переміщення та взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які підтверджують таку реєстрацію.

Натомість, позива, отримавши статус внутрішньо переміщеної особи, не надала суду жодних доказів про те, що нею здійснено заходи щодо реєстрації свого місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_4 .

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що надана позивачкою довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування позивача за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік без проведення реєстрації місця проживання/перебування.

За таких обставин, згідно статті 25 КАС України, дана справа не підсудна Миколаївському окружному адміністративному суду, а її розгляд має здійснюватися Київським окружним адміністративним судом.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Питання про передачу адміністративної справи, крім випадків, визначених пунктами 4-6 частини першої цієї статті, розглядається судом у порядку письмового провадження або, за ініціативою суду, в судовому засіданні. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Також, суд враховує, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 статті 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Отже, порушення адміністративним судом правил як предметної, так і територіальної підсудності є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Наведене дає підстави стверджувати, що процесуальний закон забороняє адміністративним судам розглядати справи, які йому територіально не підсудні, і зобов`язує суд направити таку справу на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відтак, суд вважає за необхідне передати адміністративну справу за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача та місцезнаходженням відповідачів).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 29, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративну справу № 400/12456/24 за позовом ОСОБА_1 , до Гостомельської селищної військової адміністрації, Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення розміру та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2022 року передати для подальшого розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст. 295-297 КАС України.

Суддя Л.Л. Дерев`янко