Справа № 560/18407/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

11 березня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. ,

за участю:секретаря судового засідання Задворної В.М. представника позивача - Меламеда В. Б.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому, з урахуванням ухвали суду про залишення без розгляду частини позовних вимог, просить:

1) визнати, що позивач як представник дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль, перебуває в ситуації забороненої дискримінації у формі прямої дискримінації, по відношенню до інших пенсіонерів, що полягає у виключенні його, всупереч Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з кола осіб, яким проводиться індексація, перерахунок, доплати та надбавки до пенсії, та що дії відповідача, що призвели до цієї дискримінації, та бездіяльність відповідача щодо недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності - є протиправними;

2) зобов`язати відповідача негайно припинити дискримінацію - включити позивача до кола осіб, яким відповідач проводить індексацію, масові перерахунки та доплати та надбавки до пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу майнову шкоду з 17.04.2024;

4) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 17.04.2024 відповідно до статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент виконання судового рішення, з урахуванням доплати до пенсії по ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці" та здійснити виплату різниці з вирахуванням виплаченої майнової шкоди та сплачених сум відповідачем, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

5) зобов`язати відповідача усунутись від опрацювання справи позивача в режимі особливості - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.;

6) зобов`язати відповідача скасувати позначку особливостях пенсійної справи позивача - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.;

7) зобов`язати відповідача скасувати протокол/розрахунок № 79 від 10.06.2024 року;

8) зобов`язати відповідача здійснити виплату поточної пенсії та недоотриманої пенсії позивача з 01.03.2018 року на банківський рахунок позивача дані якого знаходяться в пенсійній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. Починаючи з 01.01.2015 року виплата пенсії позивачу була припинена. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року по справі № 560/17794/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №79 від 04.04.2023 року про відмову у призначенні (поновленні раніше призначеної пенсії) ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення (поновлення раніше призначеної пенсії), з врахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

22.06.2024 року, представником позивача було отримано лист відповідача за №11086-8956/М-03/8-2200/24 від 12.06.2024 року, відповідно до якого відповідач повідомив, що ним було виконано рішення та поновлено виплату пенсії з 17.04.2024 року без урахування надбавок та підвищень. При поновленні пенсії відповідач протиправно вказав в графі "Особливості" - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 01.02.2018 по довічно. Вказує, що відповідач протиправно не здійснив автоматичні перерахунки індексації та не врахував надбавки до пенсії, внаслідок чого заподіяв позивачу майнову шкоду.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що вини головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в порушенні порядку виплати пенсії немає. Вважає позовні вимоги безпідставними, у зв`язку з тим, що пенсія нарахована та виплачується на виконання вимог суду, а тому підстав для здійснення перерахунків пенсії немає.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вказано, що відзив відповідача не містить жодного пояснення чи заперечення стосовно заявлених позовних вимог. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.01.2025 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року по справі № 560/17794/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №79 від 04.04.2023 року про відмову у призначенні (поновленні раніше призначеної пенсії) ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення (поновлення раніше призначеної пенсії), з врахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

Відповідно до протоколу/розрахунку № 79 від 10.06.2024 року виплату пенсії поновлено з 17.04.2024 року. В графі "Особливості" зазначено: ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 01.02.2018 по довічно.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Частиною 2 ст. 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У позовній заяві позивач просить визнати, що позивач як представник дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль, перебуває в ситуації забороненої дискримінації у формі прямої дискримінації, по відношенню до інших пенсіонерів, що полягає у виключенні його, всупереч Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з кола осіб, яким проводиться індексація, перерахунок, доплати та надбавки до пенсії, та що дії відповідача, що призвели до цієї дискримінації, та бездіяльність відповідача щодо недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності - є протиправними, а також зобов`язати відповідача негайно припинити дискримінацію - включити позивача до кола осіб, яким відповідач проводить індексацію, масові перерахунки та доплати та надбавки до пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

Обґрунтовуючи вказану позовну вимогу позивач стверджує, що дії Пенсійного фонду України щодо обмеження виплати індексації, перерахунків, доплат та надбавок до пенсії вчиняються лише відносно євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль, про що свідчить численна практика судів.

Суд не погоджується з таким твердженням позивача зважаючи на таке.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначені Законом України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-VI).

Статтею 2 цього Закону обумовлено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Формами дискримінації є: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації (стаття 5).

За наведеним у статті 1 Закону № 5207-VI визначенням, дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб (частина третя статті 6 Закону № 5207-VI).

За практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів») (пункти 48 - 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Крім того згідно з практикою ЄСПЛ, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.

За твердженнями позивача, з боку Пенсійного фонду України лише щодо євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль наявний дискримінаційний підхід через застосування окремого порядку виплати пенсії.

Проте, суд зазначає, що як не сумно це констатувати, вказані дії Пенсійного фонду України є численними, постійними і стосуються різних категорій пенсіонерів, як євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль, так і інших осіб, які мають право на виплату пенсії. Як в провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду, так і інших судів, наявні численні справи та рішення, спрямовані на захист прав пенсіонерів, в тому числі через застосування обмежень у виплатах пенсії.

Невиконання відповідачем або виконання у спосіб, не визначений законодавством, судових рішень, які набрали законної сили, не є безумовним свідченням наявності будь-якої форми дискримінації щодо позивача, у тому числі його відношення до осіб єврейської національності.

Будь-яких інших обґрунтувань, крім наявності великої кількості судових рішень, на підтвердження факту дискримінації, не наведено.

Отже, в ході судового розгляду справи не виявлено дій відповідача, які б відповідали ознакам дискримінації або свідчили про наявність дій, зумовлених належністю позивача до євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль.

Суд звертає увагу, що рішенням суду у справі № 560/17794/24 (яке набрало законної сили) встановлено протиправність рішення про відмову у призначенні (поновленні раніше призначеної пенсії) ОСОБА_1 , та відповідно до ст.78 КАС України ця обставина не підлягає доказуванню.

Аналіз підстав, за яких відповідач поновив виплату пенсії з 17.04.2024 та застосував окремий порядок виплати пенсії, свідчить про їх необґрунтованість та протиправність, а тому належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо запровадження окремого виплати пенсії ОСОБА_1 , не встановленого в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача усунутись від опрацювання справи позивача в режимі особливості - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.; скасування позначки в особливостях пенсійної справи позивача - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм. та зобов`язання відповідача скасувати протокол/розрахунок № 79 від 10.06.2024 року суд зазначає таке.

У протоколі перерахунку пенсії від 10.06.2024, який міститься в матеріалах справи, зазначено, що перерахунок здійснено: Вид перерахунку - згідно рішення суду справи № 560/17794/23-а від 17.04.2024; Особливості - ВПО не зареєстрована; Не підлягають МП, признач. за рішенням суду в тверд.розм. - з 01.02.2018 по довічно; призначення за рішенням суду - з 17.04.2024 по довічно.

Частиною 1 ст. 7 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону, про що зазначено в ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII.

З положень Закону № 1706-VII і Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, випливає, що до внутрішньо переміщених осіб можуть бути віднесені лише особи, які покинули своє місце проживання і перемістилися всередині країни.

Позивач не відповідає вказаним ознакам, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

Тому, на момент виникнення спірних в цій справі правовідносин, ОСОБА_2 , як особа, яка залишила постійне місце проживання в Україні, не може вважатися внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до положень законодавства, викладених у статтях 28, 42 Закону № 1058-ІV, чітко встановлено, що перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України автоматично, незалежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення розміру) пенсії. Разом з тим, відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону № 1058-ІV пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Суд зазначає, що норми статті 42 Закону № 1058-ІV є імперативними та свідчать, що підставою для перерахунку пенсії є становлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Як свідчать матеріали справи, позивачу індексація та перерахунок пенсії відповідно до статей 27, 28, 42 Закону № 1058-ІV не проводився.

З огляду на вищевказане, при призначенні пенсії позивачу з 17.04.2024 відповідачем безпідставно встановлено особливість "ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.; скасування позначки в особливостях пенсійної справи позивача - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм., що призвело до порушення прав позивача на належний розрахунок пенсії, оскільки Закон України №1058 не містить заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За наведених обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині слід задовольнити шляхом:

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01 березня 2018 року на загальних підставах, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 17.03.2024 відповідно до статей 27, 28, частин 2, 3 статті 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням доплати до пенсії по Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, суд вважає, що вказане є способом виконання судового рішення і доказів наявності порушеного права в цій частині суду не надано. Матеріали справи не містять доказів існування у відповідача наміру допускати порушення закону у процедурі проведення майбутніх пенсійних виплат, не встановлено таких і судом.

Позовна вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу майнову шкоду з 17.04.2024 також не підлягає задоволенню, оскільки суд не може самостійно здійснити перерахунок пенсії та чітко визначити розмір шкоди, заподіяної позивачу. Спосіб, яким задоволено позов позивачу, мав би гарантувати здійснення всіх виплат, на які позивач має право.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

В силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області стосовно запровадження окремого порядку виплати пенсії ОСОБА_1 , не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01 березня 2018 року на загальних підставах, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 17.03.2024 відповідно до статей 27, 28, частин 2, 3 статті 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням доплати до пенсії по Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 березня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 21318350)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап