Справа № 640/19923/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року справа №640/19923/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з позовом, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення ОСОБА_1 індексації пенсії за віком за 2019-2022 роки відповідно до вимог ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04 серпня 2022 року № 61 в частині відміни ОСОБА_1 коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 року № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії за віком зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року, з 01.03.2019 року на коефіцієнт 1,17, з 01.05.2020 року на коефіцієнт 1,11, з 01.03.2021 року на коефіцієнт 1,11, з 01.03.2022 на коефіцієнт 1,14 з урахуванням положень абзацу другого пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та з 14.11.2017 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №826/7508/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 з 14.11.2017 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% при визначенні коефіцієнта стажу для обчислення пенсії. У серпні 2022 року на виконання вказаного судового рішення ГУ ПФУ в м. Києві з 14.11.2017 проведено перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%. Проте, пенсія позивача не була проіндексована на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України.

При цьому, як зауважив позивач, листом від 27.10.2022 №23268-22727/Р-02/8-2600/22 відповідач зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №826/7508/18 не зобов`язано проводити з 14.11.2017 автоматичні перерахунки пенсії, в тому числі індексації заробітної плати, із застосуванням величини оцінки року страхового стажу 1,35%.

Позивач не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки вважає, що його пенсія має бути проіндексована із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, а саме, з 01.03.2019 у розмірі 1,17, з 01.02.2020 у розмірі 1,11, з 01.03.2021 у розмірі 1,11 та з 01.03.2022 у розмірі 1,14.

Окрім того, позивач вважає, що відповідач при проведенні індексації його пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV зобов`язаний застосувати величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, оскільки така величина оцінки одного року стажу була встановлена рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №826/7508/18, тобто на дату первинного призначення пенсії за віком (14.11.2017), а тому вона є сталою та не підлягає зміні при наступних перерахунках пенсії, в тому числі і при її індексації.

З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Шейко Т.М.) від 17.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

28.11.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 04.01.2023 №03-19/1054/23 "Про скерування за належністю справи" надійшли матеріали адміністративної справи №640/19923/22.

28.11.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 прийнято адміністративну справу №640/19923/22 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

27.01.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 по справі №826/7508/18, яке набрало законної сили, було виконано Головним управлінням в межах зобов`язальної частини, що підтверджується рішенням від 01.08.2022 №61.

Відповідач зауважив, що вказаним рішенням суду не було зобов`язано Головне управління проводити автоматичні перерахунки, у т.ч. проводити індексацію пенсії позивача із застосуванням середньої заробітної плати, із застосуванням величини оцінки року страхового стажу 1,35.

При цьому, відповідач звернув увагу на те, що він звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про роз`яснення судового рішення від 09.06.2021 у частині здійснення подальших перерахунків пенсії у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії із застосуванням, при цьому, величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% при визначенні коефіцієнта стажу для обчислення пенсії. Однак, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2022 по справі №826/7508/18 було відмовлено у роз`ясненні судового рішення.

Також, відповідач повідомив, що за роз`ясненнями Пенсійного фонду України у травні 2023 року позивачу була проведена індексація пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати з 01.03.2021 на коефіцієнт 1,11; з 01.03.2022 - на коефіцієнт 1,14; з 01.03.2023 - на коефіцієнт 1,197, та величини оцінки страхового стажу 1%, що призвело до збільшення розміру пенсії.

Відповідач зазначив, що нараховані суми проіндексованої пенсії за 2021 - 2022 роки, а також за 2023 рік були виплачені ОСОБА_1 у травні 2023 року.

З огляду на зазначене, відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує з 14.11.2017 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до довідки про доходи №720017 позивач з 01.11.2017 по 28.02.2022 отримував таку пенсію, а саме:

- з листопада 2017 року - 3919,93 грн.;

- з січня 2018 року - 6911,29 грн.;

- з січня 2018 року - 6911,29 грн.;

- з лютого 2018 року - 8556,56 грн.;

- з грудня 2018 року - 8558,81 грн.;

- з березня 2019 року - 9960,76 грн.;

- з липня 2019 року - 9964,11 грн.;

- з грудня 2019 року - 9967,81 грн.;

- з травня 2020 року - 11029,16 грн.;

- з липня 2020 року - 11032,86 грн.;

- з грудня 2020 року - 11035,71 грн.;

- з березня 2021 року - 12213,81 грн.;

- з липня 2021 року - 12218,06 грн.;

- з грудня 2021 року - 12222,06 грн.;

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №826/7508/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 97530550), залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2021 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 101697081), зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 з 14.11.2017 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% при визначенні коефіцієнта стажу для обчислення пенсії.

В січні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про роз`яснення судового рішення у справі №826/7508/18, в якій відповідач просив роз`яснити щодо можливості після виконання рішення суду здійснення подальших перерахунків пенсії у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії із застосуванням при цьому величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% при визначенні коефіцієнта стажу для обчислення пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2022 відмовлено в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про роз`яснення рішення в адміністративній справі №826/7508/18.

У серпні 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №826/7508/18 Головним управлінням ПФУ в м. Києві з 14.11.2017 проведено перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%.

Так, відповідно до рішення від 01.08.2022 №61 основний розмір пенсії позивача з 14.11.2017 становить 11133,15 грн., який розрахований за наступною формулою: 0,55125 (коефіцієнт стажу з урахуванням кратності (490/100х12)х1,35)) х 5,36505 (індивідуальний коефіцієнт для обчислення) х 3764,40 (середня заробітна плата по Україні за 2014, 2015 та 2016 роки).

Доплата за понаднормативний стаж - 72,60 грн. (за 5 років).

Підвищення дітям війни Постанова №112 п. 6 - 66,43 грн.

Загальний розмір пенсії з надбавками з 14.11.2017 становить - 11272,18 грн.

Максимальний розмір пенсії з 14.11.2017 - 10740,00 грн.

З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що 02.08.2022 Головним управлінням ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача у зв`язку з уточненням даних в ЕПС та у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму.

За результатами таких перерахунків розмір пенсії позивача з 14.11.2017 становить:

- з 14.11.2017 - 10740,00 грн.;

- з 01.01.2018 - 11443,00 грн.;

- з 01.12.2018 - 11445,25 грн.;

- з 01.07.2019 - 11448,60 грн.;

- з 01.12.2019 - 11452,30 грн.;

- з 01.07.2020 - 11456,00 грн.;

- з 01.12.2020 - 11458,85 грн.;

- з 01.07.2021 - 11463,10 грн.;

- з 01.12.2021 - 11467,10 грн.;

- з 01.07.2022 - 11471,75 грн.;

- з 01.12.2022 - 11475,05 грн.

У вересні 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив надати інформацію на якій правовій підставі йому з 01.07.2022 була скасована індексація пенсії відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка була проведена в 2019-2022 роках, та на якій правовій підставі йому з 01.07.2022 всупереч пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був зменшений основний розмір пенсії.

Листом від 27.10.2022 №23268-22724/Р-02/8-2600/22 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №826/7508/18 було виконано в межах зобов`язальної частини.

В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії позивача з 14.11.2017 склав 10740,00 грн., з 01.01.2018 - 11443,00 грн.; з 01.12.2018 - 11445,25 грн.; з 01.07.2019 - 11448,60 грн.; з 01.12.2019 - 11452,30 грн.; з 01.07.2020 - 11456,00 грн.; з 01.12.2020 - 11458,85 грн.; з 01.07.2021 - 11463,10 грн.; з 01.12.2021 -11467,10 грн.; з 01.07.2022 - 11471,75 грн.

Кошти за рішенням суду в сумі 54179,19 грн. за період 14.11.2017 по 31.08.2022 виплачено в повному обсязі у вересні 2022 року.

Водночас, відповідач у вказаному листі зазначив, що рішенням суду не зобов?язано Головне управління провадити автоматичні перерахунки, в т.ч. індексації заробітної плати, із застосуванням величини оцінки року страхового стажу 1,35.

Вважаючи протиправними дії відповідача, які полягають у не проведенні індексації пенсії за 2019-2022 роки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Преамбулою названого Закону України закріплено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону України.

Відповідно до статті 1 Закону №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Відповідно до пункту 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно із абзацом другим частини першої статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення згідно зі статтями 4, 6 Закону №1282-ХІІ є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Також ознаками, що характеризують індексацію доходів громадян, є місце отримання відповідних доходів, а також джерела їх фінансування (частина перша статті 9 Закону №1282-XII).

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, яка має систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою сум при розрахунку пенсії.

Обов`язковий характер індексації визначається статтею 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-ІІІ), у якій визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону №2017-ІІІ).

У свою чергу, у зв`язку із необхідністю вдосконалення пенсійного забезпечення громадян, визначення дати щорічної індексації пенсії та кола осіб, яким пенсії індексуються, 15.02.2022 було прийнято Закон України №2040-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» (далі - Закон №2040-IX), яким, зокрема, частину п`яту статті 2 Закону №1282-XII було викладено в новій редакції.

Так, частиною п`ятою статті 2 Закону №1282-XII в редакції Закону №2040-IX визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців 2 і 3 частини другої статті 42 Закону №1058-IV.

Отже, враховуючи положення частини п`ятої статті 2 Закону №1282-XII та абзацу 4 частини другої статті 42 Закону №1058-IV, суд констатує, що Верховна Рада України уповноважила Кабінет Міністрів України визначати порядок здійснення індексації пенсій та розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, але з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону №1058-IV.

На виконання вимог статті 42 Закону №1058-IV Кабінет Міністрів України 20.02.2019 затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій, відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058 (далі - Порядок №124), яким визначив механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що перерахунку підлягають пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків; з урахуванням заробітку (грошового забезпечення), який визначено відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Оскільки позивачу призначена пенсія за віком, розмір якої визначається відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то, відповідно до вказаного Порядку, пенсія позивача підлягає перерахунку.

Відповідно до пункту 4 Порядку №124 коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою:

К=(ЗСЦ + ЗСЗ) х 50% + 1,

100%

де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках);

ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках), що визначається за такою формулою:

ЗСЗ = Псзп (1) : Псзп (2) х 100 % - 100 %,

де Псзп (1) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення;

Псзп (2) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому в разі відсутності даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, для визначення розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком зазначеного коефіцієнта для підвищення пенсії відповідно до цього Порядку.

Перерахунок пенсій, відповідно до цього Порядку, проводиться щороку з 1 березня.

Отже, з 2019 року Порядком №124 з метою визначення механізму проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески впроваджено, зокрема, формулу обчислення коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Згідно з пунктом 5 Порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.

Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Пенсії, які призначені відповідно до Закону та розмір яких не підвищено відповідно до пункту 4 цього Порядку, абзаців першого, другого цього пункту, з урахуванням абзаців першого, третього частини першої, частини другої статті 28, абзацу другого пункту 4-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону, пункту 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 3 жовтня 2017 р. № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», а також з урахуванням щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, що виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 р. № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (Офіційний вісник України, 2008 р., № 25, ст. 785), щороку підвищуються за рішенням Кабінету Міністрів України в межах бюджету Пенсійного фонду України. Підвищення встановлюється в межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, і враховується під час подальших перерахунків пенсії.

Відповідно до пункту 6 Порядку №124 під час перерахунку пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, призначених відповідно до Закону, застосовується величина оцінки одного року страхового стажу, визначена статтею 25 Закону на дату проведення перерахунку.

Під час перерахунку пенсій відповідно до цього Порядку враховуються суми доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, суми індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законодавством). Якщо внаслідок перерахунку розмір пенсії зменшується, пенсія перераховується під час наступного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Тобто, запровадивши механізм щорічної індексації пенсій, зокрема, особам, пенсія яким призначена за Законом №1058-IV, для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням нового уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим, та підвищення рівня матеріального забезпечення найбільш вразливих верств населення з числа пенсіонерів, незалежно від умов, з якими Закон №1282-ХІІ пов`язував підстави для проведення індексації доходів, зокрема, пенсій.

На виконання вимог вищезазначених норм у 2019, 2020, 2021, 2022 роках прийнято постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», від 01.04.2020 року №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році» установлено, що: у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17; у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного у цьому пункті, не досягає 100 гривень, встановлюється доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» установлено, що: 1) у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11; 2) у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в цьому пункті, не досягає 100 гривень, встановлюється доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» установлено, що у 2021 році перерахунок пенсій, згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.

У разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.

Пунктом 2 встановлено, що якщо пенсії, призначені відповідно до Закону за зверненнями, які надійшли по 31 грудня 2020 р. включно, не підвищувалися відповідно до пункту 1 цієї постанови, а також не підвищувалися із січня по липень 2021 р. включно у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом, з урахуванням абзаців першого, третього частини першої та частини другої статті 28, абзацу другого пункту 4-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону, пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 3 жовтня 2017 р. № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», а також з урахуванням щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, що виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (Офіційний вісник України, 2008 р., № 25, ст. 785), з 1 липня 2021 року до таких пенсій установлюється щомісячна доплата в розмірі 100 гривень у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до законодавства.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» установлено, що з 1 березня 2022 року: перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,14; у разі, коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.

При цьому, пунктом 4 Постанови № 118 установлено, що з 1 березня 2022 р. до пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2021 р. включно, які не підвищуються з 1 березня 2022 р. згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), щомісячну доплату до пенсії в розмірі 135 гривень, яка виплачується додатково до встановленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 р. № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» (Офіційний вісник України, 2021 р., № 17, ст. 679) щомісячної доплати до пенсії, в межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. Зазначені щомісячні доплати враховуються під час наступних перерахунків пенсії у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Установлено, що з 1 березня 2022 р. розміри щомісячних компенсаційних виплат, передбачених абзацом першим пункту 1 та абзацом першим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 р. № 849 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат для окремих категорій осіб у 2021 році та в подальшому» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 77, ст. 2472), підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови (пункт 5 Постанови № 118).

Отже, пенсії підлягають перерахунку (індексації) з першого березня на підставі вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Як свідчать матеріали справи, у серпні 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №826/7508/18 Головним управлінням ПФУ в м. Києві з 14.11.2017 проведено перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%.

Так, відповідно до рішення від 01.08.2022 №61 основний розмір пенсії позивача з 14.11.2017 становить 11133,15 грн., який розрахований за наступною формулою: 0,55125 (коефіцієнт стажу з урахуванням кратності (490/100х12)х1,35)) х 5,36505 (індивідуальний коефіцієнт для обчислення) х 3764,40 (середня заробітна плата по Україні за 2014, 2015 та 2016 роки).

Доплата за понаднормативний стаж - 72,60 грн. (за 5 років).

Підвищення дітям війни Постанова №112 п. 6 - 66,43 грн.

Загальний розмір пенсії з надбавками з 14.11.2017 становить - 11272,18 грн.

Максимальний розмір пенсії з 14.11.2017 - 10740,00 грн.

З матеріалів пенсійної справи позивача також вбачається, що 02.08.2022 Головним управлінням ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача у зв`язку з уточненням даних в ЕПС та у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму.

За результатами таких перерахунків розмір пенсії позивача з 14.11.2017 становить:

- з 14.11.2017 - 10740,00 грн.;

- з 01.01.2018 - 11443,00 грн.;

- з 01.12.2018 - 11445,25 грн.;

- з 01.07.2019 - 11448,60 грн.;

- з 01.12.2019 - 11452,30 грн.;

- з 01.07.2020 - 11456,00 грн.;

- з 01.12.2020 - 11458,85 грн.;

- з 01.07.2021 - 11463,10 грн.;

- з 01.12.2021 - 11467,10 грн.;

- з 01.07.2022 - 11471,75 грн.;

- з 01.12.2022 - 11475,05 грн.

Проте, як вбачається з вказаних перерахунків, пенсія позивача за 2019-2022 роки не була проіндексована на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,17, у розмірі 1,11, у розмірі 1,11, у розмірі 1,14.

Суд наголошує, що вказані вище пункти Постанов №124, №251, №127, №118 є відсилочними до пунктів 2 та 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році».

Згідно вказаних пунктів, перерахунку підлягають пенсії, обчислені: відповідно до Закону № 1058; відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків; з урахуванням заробітку (грошового забезпечення), який визначено відповідно до частини першої статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Перерахунку підлягають пенсії, призначені за зверненнями, які надійшли: по 31 грудня включно року, що передує року, в якому проводиться перерахунок, крім тих, які на дату проведення перерахунку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на умовах, визначених абзацом третім частини третьої статті 45 Закону (за зверненнями, які надійшли з 1 січня року, в якому проводиться перерахунок);

в період з 1 січня року, в якому проводиться перерахунок, до дати, з якої проводиться перерахунок, обчислені відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Позивачу призначено пенсію за віком за Законом №1058 з 14.11.2017, а отже з 01.03.2019, з 01.03.2020, з 01.03.2021 та з 01.03.2022 відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача, застосовуючи коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,17, у розмірі 1,11, у розмірі 1,11 та у розмірі 1,14, відповідно, та розмір пенсії зі вказаних дат підвищується на такі коефіцієнти збільшення.

Під час розгляду справи відповідачем надано суду копії рішень Головного управління ПФУ в м. Києві від 02.05.2023 №61, з яких вбачається, що позивачу проведено індексацію його пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати з 01.03.2021 на коефіцієнт 1,11 та з 01.03.2022 - на коефіцієнт 1,14 та величини оцінки страхового стажу 1%.

Такий перерахунок призвів до збільшення розміру пенсії позивача.

При цьому, як повідомив відповідач, нараховані суми проіндексованої пенсії за 2021 - 2022 роки були виплачені ОСОБА_1 у травні 2023 року.

Таким чином, в матеріалах справи наявні належні докази проведення індексації пенсії позивача з 01.03.2021 та з 01.03.2022 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати 1,11 та 1,14.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази здійснення з 01.03.2019 та з 01.03.2020 індексації пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,17 та у розмірі 1,11 відповідно.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач допустив бездіяльність щодо проведення індексації пенсії позивача із застосуванням вказаних вище коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії та порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення з 01.03.2019 та з 01.03.2020.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, вихід за межі заявлених позовних вимог допускається з метою захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина.

При цьому, відповідно до положень частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення ОСОБА_1 індексації пенсії за 2019-2020 роки із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,17 з 01.03.2019 та у розмірі 1,11 з 01.03.2020, та зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії позивачу відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 3764,40 грн. на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,17 з 01.03.2019 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,11 з 01.03.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 01.03.2019.

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії з 01.03.2021 та з 01.03.2022, оскільки така індексація була проведена відповідачем у 20232 році, що підтверджується копіями рішень Головного управління ПФУ в м. Києві від 02.05.2023 №61.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04 серпня 2022 року №61 в частині відміни ОСОБА_1 коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 року № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», то суд звертає увагу на те, що вказаним рішенням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.07.2022 у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму, а не відміну коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, як на цьому наполягає позивач.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказана вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

При цьому суд зауважує, що пунктом 6 Порядку №124 встановлено, що під час перерахунку пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, призначених відповідно до Закону №1058-ІV, застосовується величина оцінки одного року страхового стажу, визначена статтею 25 Закону на дату проведення перерахунку.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що при перерахунку пенсії з 01.03.2019, з 01.03.2020, з 01.03.2021, з 01.03.2022 на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», від 01.04.2020 року №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, призначеної відповідно до Закону №1058, застосовується величина оцінки одного року страхового стажу, визначена статтею 25 Закону №1058 станом на дату проведення такого перерахунку.

Таким чином, враховуючи те, що станом на 01.03.2019, 01.03.2020, 01.03.2021, 01.03.2022 положеннями статті 25 Закону №1058 встановлено величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для здійснення індексації пенсії позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%.

При цьому суд вважає помилковим твердження позивача на врахування судом висновку суду у справі №826/7508/18, яким встановлено позивачу величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, як на преюдиційне, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 листопада 2022 року у справі №140/6115/21.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/17.

Крім того, у постанові від 31 серпня 2023 року у справу №400/4063/22 Суд зауважив, що преюдиція - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.

При цьому Суд вказав, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі;

ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту);

ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої статті 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

судове рішення набрало законної сили;

у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини (наприклад, особа може посилатися на преюдиційні факти, що містяться в судовому рішенні, ухваленому відповідно до глава 6 Цивільного процесуального кодексу України "Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення").

Аналогічні підходи застосовані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 вересня 2020 року у справі №591/245/17, від 12 жовтня 2020 року у справі №814/435/18, від 27 листопада 2020 року у справі №440/525/19, від 20 квітня 2021 року у справі №817/1269/17, від 31 травня 2021 року у справі №826/1581/18 та від 30 вересня 2021 року у справі №826/7424/17.

Враховуючи вищезазначені висновки стосовно застосування критерію преюдиційності, суд зазначає, що посилання позивача на рішення у справі №826/7508/18, як таке, що є преюдиційним для вирішення спірних правовідносин, які виникли у цій справі, є помилковим, оскільки висновки у справі №826/7508/18 щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% є правовою оцінкою встановлених під час розгляду тієї справи обставин, яка, поміж іншим, здійснена без урахування положень постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, від 01.04.2020 року №251, від 22.02.2021 № 127, від 16.02.2022 № 118.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що рішенням у справі №826/7508/18 не покладено обов`язку на відповідача довічно здійснювати виплату позивачу пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%. Вказане свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС).

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору як громадянин, віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення ОСОБА_1 індексації пенсії за 2019-2020 роки із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,17 з 01.03.2019 та у розмірі 1,11 з 01.03.2020.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити індексацію пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 3764,40 грн. на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,17 з 01.03.2019 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,11 з 01.03.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 01.03.2019.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.