Справа № 140/13853/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13853/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області), в якому просить визнати протиправною бездіяльність ГУНП у Волинській області з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні за скороченням штатів або проведенням організаційних з органів поліції 05.03.2021; стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 1255466,8 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 07.11.2015 по 05.03.2021 ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ГУНП у Волинській області.

Позивач зазначає, що 03.03.2021 наказом ГУНП у Волинській області №66 о/с його звільнено з органів Національної поліції України за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію України» (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Згідно з листом ГУНП у Волинській області від 01.10.2024 з позивачем проведені наступні розрахунки:

22.03.2021 грошове забезпечення за березень 2021 року в сумі 1534,58 грн та компенсація за 7 діб невикористаної відпустки 1935,59 грн;

29.06.2021 99545,16 грн одноразової грошової допомоги при звільненні;

24.02.2022 4344,20 грн на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі №140/6609/21;

28.04.2022 157,50 грн на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі №140/6609/21;

14.02.2023 44284,46 грн на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі №140/6609/21;

31.07.2024 13199,80 грн на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі №140/10957/23;

25.10.2024 19082,68 грн на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі №140/10957/23.

Так, загальна сума грошовою забезпечення виплаченого із затримкою розрахунку при звільненні складає 180652,2 грн.

Позивач вказує, що обставина наявності невчасно виплачених сум грошового забезпечення в розмірі 180652,2 грн при звільненні є доведеною.

Оскільки відповідач всупереч нормам чинного законодавства не здійснив з ним повного розрахунку при звільненні, чим допустив протиправну бездіяльність, тому позивач просить стягнути з ГУНП у Волинській області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1255466,8 грн.

Ухвалою судді про повернення позовної заяви в частині позовних вимог від 17.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ НП у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів в частині позовних вимог, заявлених за період з 22.03.2021 по 31.07.2024, повернуто позивачеві (а.с.27-29).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.30).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги позивача не визнав та зазначив, що при звільненні з поліції з 05.03.2021 ГУ НП у Волинській області розрахунок з ОСОБА_1 проведено у повному обсязі та виплачено грошове забезпечення, компенсацію за невикористанні відпустки станом на день звільнення, одноразову грошова допомога.

На даний час, позивач звернувшись до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1255466,8 грн, звертає увагу на виплати, що були проведенні ГУНП на користь ОСОБА_1 25.10.2024. Однак, зазначені обставини не відповідають дійсності у зв`язку з тим, що вказані виплати були нараховані ГУПН у Волинській області ОСОБА_1 в якості доплати за службу в нічний час, доплати згідно постанови КМУ від 29.04.2020 №375, матеріальної допомоги за 2021 та грошової компенсації за невикористані відпустки, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 року у справі №140/10957/23. Таким чином, кошти, що виплачені на підставі рішення суду від 02.07.2024, не могли бути нараховані та виплачені в березні 2021 року при проведенні розрахунку з позивачем при звільненні.

Представник ГУНП у Волинській області зауважує, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, як то встановлено частиною другою статті 19 Конституції України, і ніяким чином не порушувало прав та інтересів позивача.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив у ГУ НП у Волинській області у період з 07.11.2015 по 05.03.2021, що не заперечується сторонами.

Позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до наказу начальника поліції від 05.03.2021 №66/ос (а.с.8).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі №140/6609/21 скасовано ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 і направлено справу щодо частини позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції; рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУНП у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 в період з 01 червня 2016 року по 05 березня 2021 року доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час, скасовано та прийнято постанову, якою ці позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ГУНП у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за періоди, що наведені у листах Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області від 06.04.2021, 07.04.2021 №№6051/52/01-2021, 1286/52/1/01-2021 відповідно. В задоволені решти позовних вимог у цій частині відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №140/6609/21 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 в адміністративній справі №140/6609/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправними та скасував накази ГУНП у Волинській обл. № 351 о/с від 24.11.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р., № 25 о/с від 25.01.2021р., № 52 о/с від 22.02.2021р., № 88 від 23.03.2021р. в частині встановлення, нарахування і виплати ОСОБА_1 частини грошового забезпечення премії.

Зобов`язав ГУНП у Волинській обл. встановити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 премію, як частину грошового забезпечення, з 01.11.2020р. по 05.03.2021р. включно, відповідно до поданих списків керівників структурних підрозділів та відділів (відділень) поліції із пропозиціями щодо преміювання особового складу, із урахуванням виплачених сум.

Визнав протиправними та скасував накази ГУНП у Волинській обл. № 223 о/с від 23.07.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р. в частині встановлення, нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової доплати згідно постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020р. «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» за червень 2020 року 34 %, вересень 2020 року 32,14 % відповідно.

Зобов`язав ГУНП у Волинській обл. встановити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату згідно постанови КМ України № 375 від 29.04.2020р. за періоди червня, серпня і вересня 2020 року, січня 2021 року, виходячи із граничного розміру 50 відсотків грошового забезпечення, із урахуванням виплачених сум.

Визнав протиправним та скасував наказ ГУНП у Волинській обл. № 288 о/с від 23.09.2020р. в частині встановлення, нарахування і виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік.

Зобов`язав ГУНП у Волинській обл. встановити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік, згідно поданого ним рапорту, із урахуванням виплачених сум.

Зобов`язав ГУНП у Волинській обл. розглянути рапорти ОСОБА_1 про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, що подані ним в лютому 2021 року під час служби в поліції, із інформуванням в установленому порядку про результати їх розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Крім того, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі №140/10957/23 вішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №140/10957/23 скасовано та прийнят нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність ГУНП у Волинській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі:

- надбавки за службу у нічний час за вересень-жовтень 2020 року;

- доплати згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375;

- матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік;

- компенсації за невикористану відпустку за 2021 рік.

Зобов`язав ГУНП у Волинській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за серпень, вересень та жовтень 2020 року згідно посадового окладу 3000 грн, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язав ГУНП у Волинській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 доплату згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 виходячи з граничного розміру 50 відсотків грошового забезпечення за серпень, вересень, жовтень, листопад 2020 року, за лютий 2021 року з розрахунку посадового окладу 3000 грн з урахування виплачених сум та за березень 2021 року з урахуванням фактично відпрацьованих днів.

Зобов`язав ГУНП у Волинській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Зобов`язав ГУНП у Волинській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в році звільнення, яка встановлена Порядком № 260, в розмірі 2961,94 грн з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

На запит представника позивача - адвоката Василя Зуба відповідач листом від 01.10.2024 повідомив про нараховані та виплачені позивачу кошти при звільненні, а також про нараховані та виплачені після звільнення суми на виконання рішень судів (а.с.9-10).

При цьому, з довідки ГУНП у Волинській області від 01.01.2025 №161-2025 про нараховані та виплачені ОСОБА_1 кошти після звільнення зі служби слідує, що 24.10.2024 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 по справі №140/10957/23 нараховано 19373,28 грн та 25.10.2024 здійснено виплату в сумі 19082,68 грн, що в свою чергу підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Частиною першою статті 94 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону №580-VIII порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988), а також Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260 в редакції, чинній станом на дату звільнення позивача).

Пунктом 1 Постанови №988 визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 3 Розділу І Порядку №260 зазначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 13 Розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць.

В свою чергу, спеціальним законодавством в редакції, діючій станом на дату звільнення позивача зі служби в поліції, а саме Законом №580-VIII та Порядком №260, не було врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських із служби в Національній поліції України, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що фактично позбавляє таких осіб гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У такому разі, застосуванню до правовідносин, що склалися підлягають норми загального законодавства, а саме: приписи КЗпП України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012, за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві (у зв`язку зі звільненням) грошового забезпечення.

Так, судом встановлено, що позивач звільнений зі служби ГУ НП у Волинській області з 05.03.2021.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 року у справі №140/10957/23 відповідачем 25.10.2024 проведена виплата на картковий рахунок позивача у розмірі 19082,68 грн (сума нарахування становить 19373,28 грн), призначення платежу зарплата, ГУНП у Волинській області (а.с.11-13).

Отже, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 25.10.2024.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач не дотримався обов`язку виплатити позивачу при звільненні всі належні йому суми.

Таким чином, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини першої статті 117 КЗпП України, згідно з якою на відповідача покладається відповідальність у вигляді обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує наступне.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, які виплати не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати та наведено їх перелік.

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На виконання вимог ухвали суду від 17.12.2024 відповідач подав суду довідку про заробітну плату позивача за січень та лютий 2021 року, тобто за два місяці, що передували місяцю звільнення (а.с.44).

Відповідно до вказаної довідки сума заробітної плати за січень 2021 року становить 16313,97 грн та за лютий 2021 року 16313,99 грн.

У позовній заяві позивач вказує, що до грошового забезпечення за ці місяці підлягає також включенню доплата згідно постанови КМУ від 29.04.2020 №375, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі №140/10957/23, за січень 2021 року в сумі 7604,24 грн та за лютий 2021 року 6900,31 грн.

Щодо таких доводів позивача, то суд зауважує наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» та наказу МВС України від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину» поліцейським, які забезпечували правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мали безпосередній контакт з населенням може установлюватись доплата у розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах.

Отже, передбачена вказаною постановою КМУ доплата не носить постійний характер, відтак відповідно до пункту 4 Постанови №100 не включається в розрахунок середньої заробітної плати.

Водночас, 19.07.2022 набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким норми статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 10 квітня 2024 року у праві №360/380/23.

У розглядуваному випадку період затримки розрахунку при звільненні варто умовно поділити на дві частини: з 06.03.2021 (згідно з витягом з наказу позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 05.03.2021) до 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 25.10.2024 (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України).

Відповідно до довідки про доходи (а.с.44) нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень та лютий 2021 року, тобто за два останні повні місяці перед звільненням, становить 32627,96 грн.

Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 553,02 грн (32627,96 грн/59, де 59 кількість календарних днів у січні-лютому 2021 року).

Таким чином, середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.03.2021 по 18.07.2022 становить 276510 грн (553,02 грн х 498 календарних днів), а з 19.07.2022 по 25.10.2024 включно 101202,66 грн (553,02 грн х 183 календарних дні), всього 377712,66 грн, що перевищує розмір несвоєчасно виплачених коштів в сумі 19373,28 грн, нарахованих за рішенням суду у справі №140/10957/23.

Визначаючись щодо суми стягнення, врахуванню підлягають правові висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 06.12.2024 у справі №440/6856/22.

Так, Верховний Суд у складі судової палати у справі №440/6856/22 відступив від висновку, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 20.06.2024 у справі №120/10686/22, та зазначив, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника побудовані саме з урахуванням того, що стаття 117 КЗпП України в редакції Закону №3248-IV не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Водночас із прийняттям Закону №2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.

При вирішенні спору належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Суд зазначає, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Зважаючи на характер спірних правовідносин при визначенні суми середнього заробітку як компенсації за затримку виплати належних при звільненні позивачу коштів, суд зазначає, що відповідно до принципу співмірності розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив роботодавець працівнику при звільненні.

Питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, але у редакції чинній до 19.07.2022, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду, зокрема і у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

З урахуванням наведеного та враховуючи право суду зменшити розмір відшкодування за статтею 117 КЗпП України (за період з 06.03.2021 по 18.07.2022), суд вважає за необхідне застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц про те, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

Застосовуючи критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд у даній враховує такі обставини: позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням 05.03.2021; судове рішення у справі №140/10957/23, на виконання якого нараховані кошти, за затримку виплати яких позивач просить стягнути середній заробіток, набрало законної сили 02.07.2024; виплата вказаних коштів на виконання судового рішення у справі №140/10957/23 здійснена відповідачем 25.10.2024.

При цьому, суд зауважує, що середнє грошове забезпечення за відповідний час затримки розрахунку при звільненні (276510 грн) врази перевищує розмір несвоєчасно виплачених доплат та допомог на виконання рішення суду у справі №140/10957/23 (19082,68 грн).

З врахуванням принципу співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2021 по 18.07.2022 має бути розрахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, враховуючи довідку ГУНП у Волинській області від 01.01.2025 №161-2025 (а.с.45), загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат повинен був складати 184374,57 грн (100%) (розмір встановлений, враховуючи судові рішення у справах №140/6609/21 та №140/10957/23, які набрали законної сили), з яких: виплачені раніше 165001,29 грн (89,49%) та решта грошового забезпечення, виплачена 25.10.2024 в розмірі 19373,28 грн (10,51%).

Відтак, сума, яка підлягає відшкодуванню за період з 06.03.2021 по 18.07.2022 з урахуванням істотності частки 10,51, становить: 553,02 грн (середньоденне грошове забезпечення) х 500 (кількість днів затримки) х 10,51% = 29061,20 грн.

Отже, середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні становить: 29061,20 грн (з 06.03.2021 по 18.07.2022 з урахуванням критеріїв зменшення) та 101202,66 грн - з 19.07.2022 по 25.10.2024, а разом 130263,86 грн.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставин, аналіз наведених вище норм законодавства, правові висновки Верховного Суду щодо їх застосування, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 130263,86 грн та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 130263,86 грн (сто тридцять тисяч двісті шістдесят три грн 86 коп.) без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Винниченка, 11, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій