Справа № 460/184/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2025 рокум. Рівне№460/184/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через свого представника-адвоката (далі - представник/адвокат позивача) до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач-2) у якому позивач просить суд визнати протиправними дії та зобов`язати відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначає про те, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV), однак отримав відмову, яка обгрунтована тим, що відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має право на різні види пенсії, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Оскільки дружина ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності, відповідач вважає, що призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону №1058-IV не можливе. На думку позивача така відмова відповідача-1 є протиправною і такою, що порушує право позивача на соціальний захист, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю.

28.01.2025 від відповідача-1 надійшов відзив, де у своїх запереченнях щодо позовної заяви відповідач зазначає, що за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 26.04.2024 №84 про відмову у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо зобов`язання вчинити дії. Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 26.04.2024 №84 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило позивачу у призначенні дострокової пенсії згідно п.3 ч.1 статті 115 Закону №1058-IV, оскільки мати ОСОБА_2 з 17.02.2010 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ). Тобто, мати використала одне із наданих їй прав призначення пенсії, тому підстав для призначення дострокової пенсії батькові немає. Отже дії Пенсійного органу щодо відмови в призначенні дострокової пенсії позивачу є правомірними, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

17.03.2025 від відповідача-2 надійшов відзив, де на обґрунтування заперечень щодо позовних вимог він зазначає, що мати ОСОБА_2 дитини з інвалідністю використала одне із наданих їй прав призначення пенсії, тому підстав для призначення дострокової пенсії батьку немає. З огляду на вказане відповідач-2 зазначає про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана позивачем до суду 02.01.2025 у паперовій формі шляхом направлення засобами поштового зв`язку, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 06.01.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 13.01.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Відповідач-1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 28.01.2025 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову та заявив клопотання про залучення у справу другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оскільки рішення за результатами розгляду заяви позивача від 17.04.2024 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Ухвалою від 06.03.2025 суд задовольнив клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про залучення до участі у справі другого відповідача та залучив Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якості другого відповідача.

Відповідач-2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 17.03.2025 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4 серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 25.05.1996 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.07.2006 позивач є батьком ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №908553 від 01.08.2024 ОСОБА_3 (син позивача) є інвалідом з дитинства 3 групи, яка встановлена з 30.06.2024.

Вказане також підтверджується наявними в матеріалах справи: корінцем медичного висновку №88 від 19.10.2020 про дитину-інваліда до 18 років, медичного заключення №975 від 06.11.2010, медичного висновку №764 від 21.10.2015.

Відповідно до довідки відділу надання соціальних послуг від 16.04.2024 №2025, позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу з надбавкою на догляд відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю» на сина ОСОБА_4 , 2006 р.н. Позивачу, у зв`язку з отриманням вказаної допомоги, Управлінням соціального захисту населення райдержадміністрації видано посвідчення від 12.07.2018 серії НОМЕР_3 .

Позивач після досягнення 55 років 17.04.2024 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком як батькові дитини з інвалідністю з дитинства.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто відповідачем-2 та 26.04.2024 прийнято рішення №84 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 115 Закону №1058-IV. В рішенні вказано, що відмову, яка обґрунтована тим, що відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має право на різні види пенсії, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Аналіз документів наданих позивачем показує, що мати ОСОБА_2 дитини з інвалідністю використала одне із наданих їй прав призначення пенсії, тому підстав для призначення дострокової пенсії батьку немає, відтак управлінням прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком як батькові дитини інваліда у зв`язку з відсутністю права на призначення пенсії.

ОСОБА_2 (дружина позивача) звернулась до відповідача-1 з заявою від 07.11.2024, в якій просила прийняти відмову від призначення їй пенсії згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV та повідомила про надання згоди на призначення такого виду пенсії батьку дитини з інвалідністю ОСОБА_1 (позивачу).

Відповідач-1 листом від 21.11.2024 надав відповідь на заяву дружини позивача, в якій зазначив, що з 17.02.2010 ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ. Оскільки ОСОБА_2 реалізувала своє право щодо вибору одного з видів пенсії, то чоловік не має права на призначення дострокової пенсії відповідно до норм Закону №1058-IV.

Листом від 22.11.2024 відповідач-1 повідомив позивача про результати його звернення щодо призначення пенсії за віком, в якому зазначив, що згідно з електронною пенсійною справою ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 дитини з інвалідністю з дитинства 3 групи, отримує пенсію по інвалідності 3 групи. Оскільки ОСОБА_2 скористалась правом на призначення одного з можливих видів пенсії, то норма п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV щодо призначення дострокової пенсії на позивача, як на батька дитини з інвалідністю, не поширюється, відтак право на призначення пенсії відповідно до вказаного Закону відсутнє.

Позивач не погоджується з такою позицією відповідача-1, тому звернувся до суду з цим позовом.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є визнання протиправними дії та зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу дострокову пенсію за віком згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом від 09.07.2003 №1058-IV.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 26 Закону 1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Водночас пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Тобто, за пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV дострокова пенсія за віком призначається одному з батьків за вибором матері у випадку досягнення встановленого віку та наявності відповідного страхового стажу.

Як вбачається з рішення відповідача-2 від 26.04.2024 №84 про відмову позивачу в призначенні дострокової пенсії, загальний страховий стаж позивача становить 28 років 1 місяць 12 днів, отже питання щодо достатності у позивача страхового стажу та досягнення ним 55-річного віку не є спірним в межах розгляду цієї справи.

Однак, спірним питанням в межах розгляду даної справи є питання наявності або ж відсутності в позивача права на призначення дострокової пенсії за віком, оскільки правом на призначення одного з видів пенсії нібито за твердженням відповідачів скористалась дружина позивача ОСОБА_2 , як матір дитини з інвалідністю.

Так, судом встановлено, що відповідно до довідки відділу обслуговування громадян №1 ГУ ПФУ в Рівненській області від 01.11.2024 №1143, ОСОБА_2 , яка є дружиною позивача та матір`ю дитини з інвалідністю ОСОБА_3 , перебуває на обліку у відповідача-1 з 17.02.2010 та отримує призначену їй пенсію по інвалідності ІІІ групи (у розмірі відшкодування збитків) згідно статті 54 Закону №796-ХІІ.

Відтак, суд відхиляє аргументи відповідачів з приводу того, що у позивача відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком за нормами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, оскільки судом встановлено, що мати дитини з інвалідністю не скористалася правом на призначення їй пенсії з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, так як в даному випадку ОСОБА_2 призначено дострокову пенсію за інших правових підстав, не передбачених п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, а саме за нормами Закону №796-ХІІ, якими передбаченого інші умови і підстави призначення дострокової пенсії.

Суд зазначає, що нормами Закону №1058-IV визначено спеціальне суб`єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитись в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, як мати, що здійснювала виховання дитини - інваліда.

Така правова позиція відповідає висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 12.11.2013 у справі №21-373а13.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 6 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком у разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).

Відповідно до п. 2.17 Порядку №22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є сином позивача та його дружини ОСОБА_2 . ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, що підтверджується документами наявними в матеріалах справи.

Матеріали справи також містять довідки відділу надання соціальних послуг від 16.04.2024, з яких вбачається, що саме позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу з надбавкою на догляд відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю» на сина ОСОБА_4 , 2006 р.н. та у зв`язку з чим, Управлінням соціального захисту населення райдержадміністрації позивачу видано посвідчення від 12.07.2018 серії НОМЕР_3 .

Суд встановив, що ОСОБА_2 (дружина позивача) звернулась до відповідача-1 з заявою від 07.11.2024 про надання згоди на призначення дострокової пенсії за віком батьку дитини з інвалідністю (позивачу) та відмову від призначення ОСОБА_2 такого виду пенсії.

Як судом вже зазначалось вище, відповідач-1 листом від 21.11.2024 повідомив ОСОБА_2 про те, що остання реалізувала своє право щодо вибору одного з видів пенсії, а відтак чоловік (тобто позивач) не має права на призначення дострокової пенсії відповідно до норм Закону №1058-IV. З тих же підстав відповідач-2 виніс рішення від 26.04.2024 №84, яким позивачу було відмовлено в призначенні дострокової пенсії.

Суд зауважує, що ОСОБА_2 делегувала своє дострокове право на пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV своєму чоловіку, водночас підставою для призначення дружині позивача пенсії, була саме наявність такого права за нормами іншого закону.

Тобто, маючи право на такий вид дострокової пенсії як матір особи з інвалідністю з дитинства, ОСОБА_2 відмовилась від такої на користь свого чоловіка, водночас маючи інвалідність ІІІ групи, звернулась за призначенням пенсії як особа з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС за нормами Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, суд вважає протиправними такі мотиви відмови відповідача-2 у призначенні позивачу дострокової пенсії, оскільки допустимість реалізації права позивача на призначення дострокової пенсії у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, не може ставитися у залежність від реалізації особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи свого права на призначення пенсії по інвалідності, передбаченого іншими нормами законодавства, зокрема статтею 54 Закону №796-ХІІ.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач-2 безпідставно відмовив позивачу в призначенні дострокової пенсії, з тих підстав, що мати дитини з інвалідністю, ОСОБА_2 використала одне із наданих їй прав призначення пенсії, оскільки останній призначено дострокову пенсію за інших правових підстав, не передбачених п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, внаслідок чого відповідач-2 порушив гарантоване державою право позивача на пенсійне забезпечення.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Суд зауважує, що відмова відповідача-2 ґрунтується на тому, що дружина позивача скористалась правом на призначення пенсії, водночас судом зроблено висновок, що такі підстави для відмови є протиправними з огляду на наведені вище висновки суду, а враховуючи той факт, що інших підстав для відмови в призначенні позивачу дострокової пенсії відповідачами не наведено, відтак суд вважає, що рішення відповідача-2 про відмову в призначенні позивачу дострокової пенсії за нормами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV від 26.04.2024 №84 прийняте не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд при прийнятті рішення керується постановою Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15, в якій суд дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй актуальній практиці неодноразово покликався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Касаційного адміністративного суду від 18.04.2018 року у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі №2а-204/12).

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права і висновки Верховного суду про їх застосування, суд вважає, що для відновлення порушеного права позивача на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, ефективним способом захисту є зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 17.04.2024 про призначення дострокової пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач-2 при розгляді заяви позивача не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і порушив права та інтереси позивача у справі. Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 від 26.04.2024 №84 щодо відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 17.04.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, з урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні.

5. Розподіл судових витрат.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання протиправною відмови відповідача-2 та зобов`язання його до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.04.2024 №84 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком за нормами пункту 3 частини 1 статті статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.04.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 );

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська обл., 36014, ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК