Справа № 320/16194/24
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області щодо невключення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 доплати за роботу в зоні Чорнобильської АЕС, передбачену статтею 40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28 лютого 1991 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження" № 831 від 10 вересня 2008 року;

- зобов`язати Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 , з урахуванням доплати за роботу в зоні Чорнобильської АЕС, передбаченої статтею 40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28 лютого 1991 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження" № 831 від 10 вересня 2008 року, нарахованої та виплаченої на день його звільнення у розмірі 6 736,91 грн, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 без урахування доплати за роботу в зоні Чорнобильської АЕС, передбаченої статтею 40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2008 №831 "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження";

- зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за роботу в зоні Чорнобильської АЕС, передбаченої статтею 40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2008 №831 "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження", та раніше виплачених коштів;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що позивача було звільнено зі служби цивільного захисту 13 грудня 2021 року відповідно до наказу ГУ ДСНС України у Київській області № 402о/с від 13 грудня 2021 року. В день звільнення було виплачено всі визначені законодавством суми та жодних претензій з боку позивача до відповідача не надходило, однак позов подано 12 жовтня 2023 року, тобто з пропущенням термінів звернення, при цьому у матеріалах адміністративного позову позивач не обґрунтовує поважності пропуску строків поважними причинами, що в свою чергу суперечить нормам положень частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

На обґрунтування своєї позиції щодо пропуску строку звернення з позовом, відповідач покликається на постанову Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 990/135/22 та постанову Верховного Суду від 11 лютого 2021 року № 240/532/20.

По суті спірних правовідносин, відповідач зазначає, що доплата за роботу в зоні Чорнобильської АЕС не є складовою грошового забезпечення осіб, тому не може бути врахована при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

У межах встановленого судом строку, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач проходив службу в ДСНС України та наказом ГУДСНС України у Київській області № 402 о/с з від 13 грудня 2021 року звільнений зі служби у запас за пунктами 12, 56, 173, 176 підпункту " 2" (за віком). Станом на дату звільнення зі служби календарна вислуга позивача становила 36 років 10 місяців 04 дні, пільгова 11 років 05 місяців 06 днів, загальний стаж 48 років 03 місяці 10 днів (а. с. 12).

Відповідно до вимог чинного законодавства ГУДСНС України у Київській області нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50%, з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премію, установлених наказами на день звільнення, про що повідомлено у листі № 5601-7945/563 від 25 вересня 2023 року (а. с. 15-16).

Разом з тим, протягом служби позивачу виплачувалась доплата, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року №831 "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження" (а. с. 10) , яка не врахована відповідачем при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано та підтверджується довідкою без дати та без номеру, за підписом Начальника ГуДСНС та Начальника УЕіФ, що позивачу останні 24 місяці перед звільненням доплата за роботу в зоні Чорнобильської АЕС у розмірі 150% грошового забезпечення, на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження" № 831 від 10 вересня 2008 року, нараховувалась і виплачувалась щомісяця, тому підстави вважати таку доплату одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що визначення конкретного розміру доплати є дискреційними повноваження відповідача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо тези апеляційної скарги про пропуск строку звернення з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 233 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України № 2352-IX від 01 липня 2022 року) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01 липня 2022 року, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу та другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, тому що останнього звільнено 13 грудня 2021 року, а до суду він звернувся у жовтні 2023 року.

В той же час, у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України № 2352-IX від 01 липня 2022 року лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України застосовано Верховним Судом у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі № 140/2168/23, від 20 листопада 2023 року у справі № 160/5468/23.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач 12 жовтня 2023 року звернувся до суду з позовом про зобов`язання Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням доплати за роботу в зоні Чорнобильської АЕС, передбаченої статтею 40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28 лютого 1991 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження" № 831 від 10 вересня 2008 року, нарахованої та виплаченої на день його звільнення у розмірі 6 736,91.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач в обґрунтування позовної заяви зазначав про те, що відповідач в день звільнення його зі служби письмового не повідомив його про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи наказ № 402 о/с від 13 грудня 2021 року, яким позивача звільнено зі служби, не містить інформації про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Разом з тим, на адвокатський запит представника позивача від 11 вересня 2023 року № 423 відповідач листом № 5601-7945/563 від 25 вересня 2023 року надав інформацію про нараховане та виплачене грошове забезпечення разом з підтверджуючими довідками.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів відхиляє тезу апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Щодо суті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Кодекс цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Згідно частин першої та другої статті 101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 125 КЦЗ України передбачено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 623 20 липня 2018 року (далі - Інструкція № 623).

Пунктом 3 розділу І Інструкції № 623 передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання пункту 8 розділу XХVІІ Інструкції № 623 особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту керівником відповідного органу управління (підрозділу), за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 12 розділу XХVІІ Інструкції № 623 передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які в разі звільнення зі служби цивільного захисту мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються - для осіб рядового і начальницького складу, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за спеціальним званням і додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) на день звільнення.

Отже до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, включаються, зокрема, додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) на день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28 лютого 1991 року (далі - Закон № 796-XII) військовослужбовцям, які несуть службу на територіях радіоактивного забруднення, підвищення оплати праці провадиться шляхом нарахування на оклади грошового утримання надбавок, встановлених статтею 39 цього Закону.

Абзацом другим і третім Постанови Кабінету Міністрів України "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження" № 831 від 10 вересня 2008 року (далі - Постанова № 831) установлено, що з 1 січня 2017 року особам, які постійно працюють, а також поліцейським, особам рядового та начальницького складу органів і підрозділів служби цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державного агентства з управління зоною відчуження, військовослужбовцям Національної гвардії, Служби безпеки, Державної прикордонної служби та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, які постійно виконують службові обов`язки у зоні відчуження, встановлюється доплата у розмірі 150 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. Така доплата визначається пропорційно відпрацьованому часу, але не більше від зазначеного розміру.

Як встановлено вище, згідно довідки без дати та без номеру, за підписом Начальника ГуДСНС та Начальника УЕіФ (а. с. 10) позивачу нараховувалася доплата згідно Постанови № 831 з лютого по квітень 2018 року, з червня по серпень 2018 року, в грудні 2018 року, з лютого по грудень 2019 року, з квітня по грудень 2020 року, з січня по грудень 2021 року. Доказів, що така доплата позивачу не встановлювалася, відповідачем не надано.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позивач отримував за останньою штатною посадою перед звільненням доплату, передбачену статтями 39, 40 Закону № 796-XII. Така доплата за виконання службових обов`язків у зоні відчуження Чорнобильської АЕС є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який позивач отримував під час проходження служби, відтак входить до грошового забезпечення та має постійний характер.

Аналогічна позиція щодо належності доплати до за виконання службових обов`язків у зоні відчуження Чорнобильської АЕС до складових грошового забезпечення, що мають постійний характер, висловлена Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 120/3807/18-а.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що щомісячна доплата за роботу у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, яку позивач отримував під час проходження служби, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зважаючи на те, що сторони у справі не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів, керуючись приписами статті 308 КАС України, не надає оцінки даній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку