Справа № 480/6103/24
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2025 року Справа № 480/6103/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/6103/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У відзиві на позовну заяву та наданих суду додаткових поясненнях відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі і зазначає, що із врахуванням проведеної контрольної розрахункової операції, що здійснена у готівковій формі та без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій та без видачі документів встановленої форми (касових чеків) склала 2500,00 грн, чим позивачем було порушено вимоги пунктів 1 та 2 статті 3 Закону №265.
Також зауважує, що сам по собі факт відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення у сфері проведення розрахунків, не є підставою для звільнення від відповідальності, встановленої податковим законодавством для суб`єктів господарської діяльності платників податків, тому посилання позивача на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024 по справі № 592/3635/24, відповідно до якої провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, не може бути прийнято судом до уваги.
Ухвалами суду від 13.01.2025 та від 17.02.2025 витребувано у відповідача докази, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. Наявні у відповідача докази, на виконання вимог ухвал суду, надані суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 23.02.2024 ГУ ДПС у Сумській області складено акт фактичної перевірки №1839/18/19/РРО/ НОМЕР_1 (а.с.77-79).

Згідно вказаного вище акту було проведено перевірку господарської одиниці - торгівельного місця (магазину) №14 «Взуття» платника податку - ФОП ОСОБА_1 .

Як зазначає податковий орган, актом перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 п. 1, п. 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон «Про РРО»), ч. 29 ст. 3 8 Закону України «Про платіжні послуги» 30 червня 2021 року №1591-ІХ та п. 1 Постанови КМУ від 29.07.2022 «Про встановлення строків, до настання яких торговці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги)».

Так, згідно вказаного Акта позивачем допущено наступні порушення:

- реалізація товару (пара жіночого взуття) за готівкові кошти на суму 2500 грн без застосування РРО;

- ненадання розрахункового документу встановленої форми та змісту;

- недотримання установленої законодавством вимоги щодо забезпечення можливості розрахунків за товари електронних платіжних засобів.

На підставі акту фактичної перевірки 01.04.2024 ГУ ДПС у Сумській області було складено податкове повідомлення-рішення за №06 про нарахування ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 625 грн (а.с. 22-23).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 Податкового кодексу України.

Так, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 статті 80 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

80.2.4 неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР). Його дія поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

За правилами пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій та надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі.

Відповідно до пункту 15 розділу II Прикінцевих положень у період з 1 серпня 2023 року по 31 липня 2025 року, але не пізніше ніж до дати припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, до фізичних осіб - підприємців за порушення порядку проведення розрахункових операцій застосовується штрафна санкція в розмірі 25 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше.

Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 15 розділу II Прикінцевих положень, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР.

Так, з матеріалів справи судом вбачається, що, приймаючи спірне податкове-повідомлення рішення, контролюючий орган дійшов висновку про те, що при проведенні фактичної перевірки торгівельного місця № 14 (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_1 (центральний ринок), через який здійснює (проводить) діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вчинила правопорушення встановленого законом порядку проведення розрахунків, а саме: при реалізації товару (чоботів жіночих, чорних, 38 розміру по ціні 2500 грн) на загальну суму 2500 грн розрахункова операція не проведена через зареєстрований належним чином та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій або зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу програмний реєстратор розрахункових операцій, розрахунковий документ встановленої форми та змісту (фіскальний касовий чек) не надавався, чим порушено вимоги пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями)) за продані ними товари (надані послуги) № 894 від 29.07.2022 із змінами та доповненнями.

У той же час, у позовній заяві позивач наполягає на тому, що не має будь якого відношення до торгівельного місця №14 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), оскільки здійснює свою підприємницьку діяльність за іншою адресою, ніж зазначено в акті фактичної перевірки, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , торгівельне місце №107 та 40 (територія центрального ринку). На підтвердження вказаних обставин надає суду заяви про реєстрацію програмного реєстратора розрахункових операцій за торгівельними місцями №107 та №40, де і здійснює є свою підприємницьку діяльність позивач (а.с.16-17).

Крім того, звертає увагу суду на те, що за адресою вказаною в акті фактичної перевірки (торгівельне місце № 14, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснює діяльність інший суб`єкт господарювання - ФОП ОСОБА_2 . Відповідно обов`язок здійснювати розрахунки з використанням належним чином зареєстрованого та запрограмованого РРО у торгівельному місці №14 покладається саме на нього (або його працівників), а не на ФОП ОСОБА_1 .

Вказані обставини, на які посилається позивач, відповідачем під час розгляду даної справи не спростовані, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Так, судом встановлено, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024, яка набрала законної сили 03.06.2024, провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП закрито в зв`язку із відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення (а.с.15).

При цьому суд виходив з того, що згідно договору оренди №14 ОВ торгівельного місця від 01.09.2021 вбачається, що ТОВ «Центральний ринок м.Суми» передав, а ФОП ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування торговельне місце в павільйоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 та взуття» АДРЕСА_2 , загальною площею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяв про реєстрацію програмного реєстратора розрахункових операцій від 16.02.2024 та 29.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність за торгівельними місцями № 107 та № 40 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами положень ч.6 ст.78 КАС України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024 у справі №592/3635/24 має преюдиційний характер у питанні наявності чи відсутності факту порушення позивачем встановленого законом порядку проведення розрахунків, зокрема у сфері торгівлі.

Така преюдиція, яка має характер абсолютної, пояснюється саме тим, що у випадку, передбаченому частиною 6 статті 78 КАС України, судовим рішенням вирішується питання про наявність або відсутність винних дій (бездіяльності) конкретної особи, через які для цієї особи виникають правові наслідки.

Преюдиційність, як підстава звільнення від доказування, передбачена частинами 4, 5 та 7 ст. 78 КАС України, не носить абсолютного характеру, через те, що стосується оцінки певних обставин та фактів, які не є тотожними з встановленням наявності або відсутності складу, зокрема, адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №813/3750/16.

Отже, враховуючи те, що факт реалізації товару саме ФОП ОСОБА_1 об`єктивними доказами не підтверджено та спростовано поясненнями, доказами та дослідженими в судовому засіданні матеріалами про адміністративне правопорушення, суд не надає оцінку іншим доводам сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та встановлені у справі обставини, суд доходить висновку про те, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головне управління ДПС у Сумській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, без з`ясування необхідних обставин, за відсутності підстав для його прийняття, чим порушено законні інтереси платника податків.

Ухвалюючи це судове рішення, суд також керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області суму судового збору в розмірі 1211,20 грн, який був сплачений позивачем при подачі позову (а.с.25).

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 01.04.2024 №06 про нарахування ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 625 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька