Справа № 120/2885/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 березня 2025 р. Справа № 120/2885/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що протягом 2020-2022 років ОСОБА_1 був власником нерухомого майна загальною площею 593,9 квадратних метри, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно є нежитловими будівлями та спорудами колишнього КСП "Україна", які належать до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000 та використовується позивачем для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування худоби, птиці, овочів, фруктів), а тому таке майно не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Водночас, як зазначає позивач, контролюючий орган безпідставно не застосував вказану податкову пільгу та прийняв податкове повідомлення-рішення від 28 листопада 2024 року № 0-0228-UA0031457, яким нарахував відповідний податок на суму 25712,41 гривень.

На переконання представника позивача, згадуване вище податкове повідомлення-рішення є протиправним, а тому він і звернувся до суду із цим позовом щодо його скасування.

Ухвалою від 13 березня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

21 березня 2024 року представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесені до відповідного класу (код 1271) ДК 018-2000, що належать фізичним особам, не є об`єктами оподаткування згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України за умови, що не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до даних інформаційних систем ДПС ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем, є платником єдиного податку та відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку за 2020-2022 вказаний лише один вид діяльності, КВЕД - 68.20 (надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна).

Відтак, на переконання представника відповідача, в даному випадку відсутні підстави для застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України при нарахуванні податку на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, оскільки критерієм використання будівель та споруд сільськогосподарських товаровиробників не за призначенням є відсутність у їх власника діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.

Таким чином, оскільки згадувані вище об`єкти не використовуються власником - сільськогосподарським товаровиробником для виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації, тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується на загальних підставах.

За наведених обставин, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

26 березня 2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій додатково наведені аргументи щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування такої зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на положення Податкового кодексу України та інших законів, які визначають перелік будівель сільськогосподарського призначення та категорії сільськогосподарський товаровиробник, зокрема, фізична особа (домогосподарство). У відзиві на позов відповідач жодним чином не спростовує доводи позовної заяви про те, що належні позивачу приміщення входять до переліку будівель сільськогосподарського призначення та належність ОСОБА_1 до категорії сільськогосподарських товаровиробників як фізичної особа (домогосподарства).

Водночас відповідач зазначає, що Законом України від 30 листопада 2021 року № 1917-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" внесені зміни до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Представник позивача звертає увагу на те, що цей Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки набрав чинності 01 січня 2022 року, а оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік.

Разом із тим, як зазначив представник позивача далі, Закон України № 1917-ІХ від 30 листопада 2021 року не вносив жодні зміни до норм Податкового кодексу України, які регламентують пільги по оплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Під час існування спірних правовідносин діяв підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції Закону № 2628-VIII від 23 листопада 2018 року, а зміни до цієї норми Податкового кодексу України внесені Законом України № 3603-IX від 23 лютого 2024 року й за чинною нині редакцією не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, представник позивача вказує на те, що Податковий кодекс України протягом існування спірних правовідносин визначав фізичних осіб такими, що мають право на пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а з прийняттям Закону України № 3603-IX від 23 лютого 2024 року визначив умовою надання таких пільг те, що фізичною особою таке майно використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання.

Окремо представник позивача вказав на те, що позивач не здає та не здавав в оренду у 2020 році нежитлові приміщення за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Стадниця, вул. Зарічна, буд. 26, щодо якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

За наведених обставин представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

26 липня 2024 року, 18 жовтня 2024 року та 18 листопада 2024 року представником позивача подано додаткові пояснення, у яких наведено додаткові аргументи щодо задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162212531, що сформований 04 квітня 2019 року, у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлова будівля з прибудовами площею 593,9 квадратних метри (опис: Літ. "А" Будівля санпропускнику, Літ. "А1" Прибудова, Літ. "п/А1" Підвал, Літ. "А2" Прибудова, Літ. "а" Тамбур, Літ. "в/п" Вхід в підвал, Приямок, Ганок, Ганок, Ганок), що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Стадниця, вул. Зарічна, буд. 26.

Факт перебування згадуваного вище об`єкту нерухомого майна у власності ОСОБА_1 протягом 2020 року сторонами не заперечується.

28 листопада 2023 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0228-UA0031457, яким Кривому В.А. за 2020 рік визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 25712,41 гривень.

08 грудня 2023 року ОСОБА_2 подано до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення № 0-0228-UA0031457, що прийняте Головним управління ДПС у Вінницькій області 28 листопада 2023 року.

Проте рішенням Державної податкової служби України від 31 січня 2024 року № 2448/6/99-00-06-01-03-06 податкове повідомлення-рішення № 0-0228-UA0031457 від 28 листопада 2023 року залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України, тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення).

Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, йдеться у статті 266 ПК України.

Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, який набрав чинності 01 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку".

Така редакція ПК України діяла до 16 березня 2024 року (тобто до прийняття Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення онлайн-комунікації з платниками податків та уточнення окремих положень законодавства" від 23 лютого 2024 року № 3603-ІХ), тобто на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відтак умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналіз приписів підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить, що її застосування передбачає наявність двох умов. Одна з них - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Подібні за змістом правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 380/18104/21, від 23 листопада 2023 року у справі № 120/1337/21-а та ряду інших.

Таким чином, в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

З огляду на викладене суду необхідно встановити чи відносяться належні позивачеві будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.

В ході судового розгляду встановлено, що у 2020 році у власності ОСОБА_1 перебувала нежитлова будівля з прибудовами площею 593,9 квадратних метри (опис: Літ. "А" Будівля санпропускнику, Літ. "А1" Прибудова, Літ. "п/А1" Підвал, Літ. "А2" Прибудова, Літ. "а" Тамбур, Літ. "в/п" Вхід в підвал, Приямок, Ганок, Ганок, Ганок), що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Стадниця, вул. Зарічна, буд. 26.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (який був чинний станом на день прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) включають в себе будівлі для корівника (код 1271.1), будівлі для птахівництва (код 1271.2), будівлі для зберігання зерна (код 1271.3), будівлі силосні та сінажні (код 1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (код 1271.5), будівлі тепличного господарства (код 1271.6), будівлі рибного господарства (код 1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (код 1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (код 1271.9).

Сторонами не заперечується той факт, що належна ОСОБА_1 нежитлова будівля з прибудовами площею 593,9 квадратних метри, що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Стадниця, вул. Зарічна, буд. 26, відноситься до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства".

Разом із тим визначальним у цій справі також є встановлення факту, чи використовуються ОСОБА_1 такі об`єкти нерухомого майна як сільськогосподарським товаровиробником.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі № 823/1751/17 та ряду інших.

У цих постановах Верховний Суд зауважив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Разом із тим визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більше того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Зміст наведених приписів дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню, наведеному у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

На підтвердження використання об`єктів нерухомого майна у своїй сільськогосподарській діяльності позивачем надано довідку № 779, що видана Стадницьким старостинським округом Вінницької міської ради 06 грудня 2023 року, відповідно до якої нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 належить до будівель сільськогосподарських товаровиробників, призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та використовуються з часу набуття у власність ОСОБА_1 для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування худоби, птиці, овочів і фруктів).

Також позивачем до позовної заяви долучено довідку Стадницького старостинського округу Вінницької міської ради від 18 грудня 2023 року № 801, відповідно до якої нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 є будівлею сільськогосподарського призначення та використовувалася ОСОБА_1 як сільськогосподарським товаровиробником з цим же цільовим призначенням, а саме для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування худоби, птиці, овочів і фруктів). В оренду, лізинг, позичку до 17 вересня 2021 року така будівля ОСОБА_2 не здавалася.

Проте, на переконання суду, самі по собі згадувані вище довідки не підтверджують той факт, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю, а факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких інших доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять (договорів, обладнання чи будь-яких інших доказів тощо).

При цьому долучені до позову декларації платника єдиного податку від 12 січня 2020 року та від 09 липня 2020 року також жодним чином не підтверджують того, що позивач займається сільськогосподарською діяльністю, оскільки видом підприємницької діяльності ОСОБА_1 у звітному періоді (2020 рік) є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а не зайняття сільськогосподарською діяльністю.

Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Водночас позивачем не доведено жодними доказами наявності у нього статусу сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком. Матеріалами справи не підтверджується те, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.

Відтак судом не встановлено підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 160/568/24.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у спірному випадку відсутні передумови, за яких належне позивачеві нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звільнено від оподаткування відповідно до положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 28 листопада 2023 року № 0-0228-UA0031457 винесено контролюючим органом правомірно.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог відсутні й підстави для відшкодування позивачеві судових витрат.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 243, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7; код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44069150)

Рішення суду в повному обсязі складено 17.03.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович