Справа № 120/12772/24
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 березня 2025 р. Справа № 120/12772/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення №7 від 03.09.2024.

Ухвалою від 02.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

18.10.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечив щодо задоволення даного позову посилаючись на обставини, що викладені в оскаржуваному рішенні №7 від 03.09.2024.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 27.08.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Подана позивачем заява про призначення пенсії була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За результатом розгляду такої заяви прийнято рішення №7 від 03.09.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, за результатами розгляду поданих позивачем документів до її страхового стажу не були зараховані наступні періоди:

- з 21.08.1978 по 03.05.1979 та з 27.07.1979 по 05.09.1980, 29.09.1980 по 09.04.1982, 24.05.1982 по 14.09.1984, 04.03.1987 по 01.01.1994, оскільки періоди роботи передують даті заповнення трудової книжки 25.11.2017;

- з 20.09.1984 по 20.04.1987, оскільки відповідно ст. 56 Закону "Про пенсійне забезпечення" діє окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах, тому для зарахування вищезазначеного періоду роботи до трудового стажу необхідна додаткова інформація чи перебувала особа членом колгоспу чи виконувала встановлений мінімум трудової участі в колективному господарстві;

- період роботи згідно трудової книжки колгоспника від 27.07.1990 НОМЕР_1 , оскільки на титульній стороні зазначено дату народження 1961, яка не відповідає даним паспорта ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- період навчання з 10.01.1983 по 15.07.1983 згідно свідоцтва від 15.07.1983 №0066, оскільки у свідоцтві про шлюб від 02.11.1985 НОМЕР_2 про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 зазначено ім`я ОСОБА_4 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_4 (російською);

- період догляду за дітьми до трьох років відповідно до свідоцтва про народження від 01.09.1987 НОМЕР_3 , від 24.05.19899 НОМЕР_4 , оскільки ім`я матері зазначено як ОСОБА_4 , яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_4 , від 13.03.1986 НОМЕР_5 , оскільки зазначено ім`я ОСОБА_4 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_4 (російською).

Разом із тим, не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В даному ж випадку, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду її роботи з 02.08.1982 по 26.11.1982 з 21.08.1978 по 03.05.1979 та з 27.07.1979 по 05.09.1980, 29.09.1980 по 09.04.1982, 24.05.1982 по 14.09.1984, 04.03.1987 по 01.01.1994, оскільки періоди роботи передують даті заповнення трудової книжки 25.11.2017.

Разом із тим, суд критично оцінює такі твердження відповідача, адже як видно із долученої до матеріалів позовної заяви трудової книжки НОМЕР_6 , датою її заповнення є 21.08.1978, що передує зазначеним вище періодам роботи позивача.

Також, відповідачем зазначено про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 20.09.1984 по 20.04.1987, оскільки для зарахування вищезазначеного періоду роботи до трудового стажу необхідна додаткова інформація чи перебувала особа членом колгоспу, чи виконувала встановлений мінімум трудової участі в колективному господарстві.

Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

В даному ж випадку, представником позивача не додано до матеріалів позовної заяви трудову книжку колгоспника, яка б була оформлена на ОСОБА_1 .

При цьому, членство позивача в колгоспі в період з 20.09.1984 по 20.04.1987 відображене у її трудовій книжці НОМЕР_7 .

Разом із тим, відповідна трудова книжка не містить відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності.

Суд зазначає, що враховуючи приписи ч. 2 ст. 56 Закону №1788-XII, інформація про мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання є необхідним, оскільки це впливає на зарахування стажу або повного або за фактичною тривалістю.

Так, невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин є підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю, а не повністю.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 56 Закону №1788-XII з метою врахування стажу роботи у колгоспі заявнику до пенсійного фонду, за загальним правилом, необхідно надати трудову книжку колгоспника, де зазначається, скільки днів на рік потрібно було працювати і скільки людина фактично відпрацювала. Або, у випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

На підставі вказаної інформації орган пенсійного фонду приймає відповідне рішення: якщо норма виконана, то відповідний рік до стажу зараховують повністю. Якщо ж трудоднів було менше, ніж передбачено у конкретному році, то до стажу зараховують лише ці трудодні тобто фактичну тривалість роботи.

Проте, представником позивача не надано трудову книжку колгоспника, яка б була оформлена на ОСОБА_1 , чи/або будь-яких інших документів на підтвердження вказаних вище обставин щодо трудової участі позивача в громадському господарстві.

Суд зазначає, що відсутність відомостей про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі не можуть вважатися формальними неточностями, оскільки відсутність даних про установлений в колгоспі мінімум участі в громадському господарстві, виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період є підставою для не зарахування такого періоду до страхового стажу.

Відтак, вимога відповідача надати уточнюючі довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в господарстві є обґрунтованою, оскільки вказані документи є необхідними для визначення питання про зарахування відповідного періоду до страхового стажу повністю, чи за фактичною тривалістю.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно не зарахував спірний період роботи до страхового стажу позивача, оскільки відсутні відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності, що унеможливлює визначення питання щодо того, чи виконана норма роботи та, відповідно, визначення питання про зарахування повністю відповідного періоду, чи за фактичною тривалістю.

Що ж до неврахування відповідачем періодів роботи згідно трудової книжки колгоспника від 27.07.1990 НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії чи/або не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

В даному ж випадку, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, а тому зазначення в трудовій книжці позивача неповної дати її народження не може бути підставою для неврахування відображений у ній періодів трудової діяльності позивача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що певні недоліки в заповненні трудової книжки позивача, не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до її страхового стажу періоду її роботи згідно трудової книжки колгоспника від 27.07.1990 НОМЕР_1 .

Що ж до не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду навчання з 10.01.1983 по 15.07.1983 та періоду догляду за дітьми до трьох років, з підстав зазначення у документах ім`я ОСОБА_4 (російською), яке не відповідає даним паспорта позивача, то варто зазначити, що такі невідповідності, на переконання суду, не можуть бути підставою для незарахування відповідних періодів до страхового стажу, адже вчинення відповідних дій є обов`язком уповноваженої особи, яка є відповідальною за ведення та коректність облікових документів, зокрема кадрового відділу або органу, що здійснював видачу свідоцтва свідоцтва від 15.07.1983 №0066, та свідоцтв про народження дітей, а не обов`язком позивача.

Крім того, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Крім того, у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховним Судом сформовано правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Також слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.

Відповідачем під час розгляду цієї справи не доведено недійсність свідоцтва від 15.07.1983 №0066, свідоцтв про народження від 01.09.1987 НОМЕР_3 , від 24.05.19899 НОМЕР_4 та не спростовано належність цих документів саме позивачу.

У свою чергу, формальні неточності, в тому числі неточності перекладу, у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які містяться в реєстрах та документах, на заповнення яких заявник ніяким чином не впливає та не можуть слугувати безперечною відмовою у призначенні (перерахунку) пенсії.

Суд зазначає, що якщо переклад імені з російської на українську призвів до таких розбіжностей, це не може бути підставою для не зарахування періодів роботи до трудового стажу.

Враховуючи, що при перекладі з однієї мови на іншу можуть виникати варіації в написанні прізвищ через різні фонетичні та орфографічні особливості мов, суд вважає, що такі зміни не повинні впливати на права особи. Головним залишається ідентифікація особи та підтвердження її трудової діяльності, а помилки або відмінності, пов`язані з перекладом, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні стажу.

Водночас відповідачами не наведено жодних аргументів про те, що вищезазначені документи стосуються іншої особи, а не позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 10.01.1983 по 15.07.1983 та періоду догляду за дітьми до трьох років.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №7 від 03.09.2024 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Поряд із цим, у зв`язку з визнанням оскаржуваного рішення протиправним, процедура розгляду питання про призначення пенсії вважається незакінченою і відповідач, реалізуючи свої владні повноваження, зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Разом з тим, беручи до уваги встановлені обставини справи, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зарахувати усі спірні періоди до страхового стажу позивача, як про це просить представник позивача у позовній заяві.

Суд зазначає, що відповідачем при розгляду заяви позивача взагалі не надано оцінку записам трудової книжки колгоспника від 27.07.1990 НОМЕР_1 , а лише вказано про її неврахування.

Окрім того, варто зазначити, що завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 1058, і без дотримання вказаних критеріїв, що свідчить про неналежний розгляд поданої позивачем заяви про призначення пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас позивачу відшкодовується вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту прав позивача.

Крім того, у даному випадку розмір компенсації судових витрат необхідно визначати виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №7 від 03.09.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2024 про призначення пенсії.

В задоволенні решти вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області (пр. Соборний, 185-Б, м. Запоріжжя, )

Повний текст рішення складено 18.03.2025.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна