Справа № 240/18087/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/18087/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній форміту порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) щодо не проведення нарахування та виплати у повному розмірі грошового забезпечення зі всіма його складовими за період з 16 квітня 2024 року по 19 липня 2024 року та додаткової винагороди після тяжкого поранення, отриманого під час виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, за час стаціонарного лікування та відпустки для лікування, за період з 08 березня 2024 року по 06 липня 2024 року та зобов`язання вчинити відповідні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не проведено виплату повного грошового забезпечення з усіма його складовими відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 16 квітня 2024 року по 19 липня 2024 року (день виключення із списків) та додаткова винагорода за період стаціонарного лікування та відпустки для лікування після отриманого тяжкого поранення відповідно Постанови №168 за період з 08 березня 2024 року по 06 липня 2024 року (день повернення на службу після стаціонарного лікування).

Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

28 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що у ході службового розслідування, призначеного за наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2024 року № 1293 за фактом неповернення після лікування ОСОБА_1 , установлено, що останній невчасно прибув після лікування та був незаконно відсутній на військовій службі з 08 по 10 липня 2024 року. За результатами вказаного службового розслідування 17 липня 2024 року по основній діяльності прийнято наказ № 1880, яким надано вказівку начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру Військової частини НОМЕР_1 не виплачувати солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення з 08 липня 2024 року по 10 липня 2024 року та премію за липень 2024 року. Таким чином, грошове забезпечення позивачу за період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 16 лютого 2024 року по 19 липня 2024 року виплачене в повному обсязі, згідно діючого законодавства України, що регулює порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Щодо вимоги позивача про зобов`язати нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду за період з 16 квітня 2024 року по 21 липня 2024 року зазначає, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 111 від 18 квітня 2024 року позивач 15 квітня 2024 року вибув на лікування до Черепахівської МКЛ. З наданих позивачем до позовної заяви виписок убачається, що він у період з 15 квітня 2024 року по 14 травня 2024 року (виписка № 1891) та у період з 24 травня 2024 року по 06 липня 2024 року (виписка № 2604) перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Черняхівське територіальне медичне об`єднання» Черняхівської селищної ради (вул. Івана Франка, 42 З, смт. Черняхів, Житомирська обл., 12301). У той же час вказані документи не містять відомостей про те чи пов`язане його лікування у період з 15 квітня 2024 року по 14 травня 2024 року та з 24 травня 2024 року по 06 липня 2024 року з отриманим ним 15 жовтня 2023 року пораненням під час захисту Батьківщини. З метою з`ясування вказаної обставини В/ч НОМЕР_1 до КНП «Черняхівське ТМО» 20 жовтня 2024 року направлено відповідний запит. У відповідь на вказаний запит КНП «Черняхівське ТМО» листом № 3908 від 24 жовтня 2024 року повідомило В/ч НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 дійсно у період з 15 квітня 2024 року по 30 квітня 2024 року та з 24 травня 2024 року по 06 липня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Черняхівське ТМО», що підтверджується відповідними виписками. Відомості про те чи пов`язане його лікування з отриманим ним пораненням лікувальний заклад надати не може. Крім того, як зазначалося вище, позивач після проведення лікування несвоєчасно прибув у розташування В/ч НОМЕР_1 з лікувального закладу та, як наслідок, був незаконно відсутній на військовій службі з 08 липня 2024 року по 10 липня 2024 року у зв`язку з чим командиром В/ч НОМЕР_1 , за наслідками проведеного службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем частини, прийнято рішення не виплачувати останньому додаткову винагороду за липень 2024 року. Наголошує, що у зв`язку із отриманням від КНП «Черняхівське ТМО» інформації про періоди лікування ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 жовтня 2024 року № 2768 призначено службове розслідування за фактом відсутності солдата ОСОБА_1 на військовій службі у період з 01 по 23 травня 2024 року, результати якого (акт службового розслідування та наказ про його результати) будуть надані суду по його завершенню.

05 листопада 2024 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати у повному розмірі грошового забезпечення зі всіма його складовими (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливості проходження служби, премія) військовослужбовцю за період 15 квітня 2024 року по 19 липня 2024 року, а також щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди після тяжкого поранення, отриманого під час виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, за час стаціонарного лікування та відпустки для лікування, за період з 08 березня 2024 року по 06 липня 2024 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язання вчинити відповідні дії, визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880.

Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, вирішено розглядати справу у межах позовних вимог, визначених в уточнюючому позові ОСОБА_1 , зобов`язано В/ч НОМЕР_1 надати суду протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали з доказами направлення іншій стороні, належним чином засвідченні матеріали службового розслідування відносно ОСОБА_1 , за результатами проведення якого прийнято наказ від 17 липня 2024 року №1880 та надано строк для подання відзиву на позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії цієї ухвали разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.

12 листопада 2024 року відповідач подав відзив, у якому додатково зазначає, що позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду за період з 08 березня 2024 року по 06 липня 2024 року та на підтвердження вимог надає: довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15 жовтня 2023 року, що видана Військовою частиною НОМЕР_2 ; довідки ВЛК від 10 листопад 2023 року № 1574 та від 01 січня 2024 року №1 (щодо тяжкості поранення); виписку № 1727 від 18 березня 2024 року; довідку ВЛК від 15 березня 2024 року № 874 (про потребу у відпустці для лікування); виписки №1891 від 14 травня 2024 року та № 1891 від 23 травня 2024 року; виписку № 2604 від 06 липня 2024 року. Зауважує, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 78 від 16 березня 2024 року позивачу з 15 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року на підставі довідки ВЛК № 874 від 15 березня 2024 року було надано відпустку за станом здоров`я. Однак довідка ВЛК № 874 від 15 березня 2024 року не містить відомостей про причинний зв`язок захворювання позивача з отриманим ним 15 жовтня 2023 року пораненням та про ступінь його тяжкості, відтак відсутні правові підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн за період перебування позивача у відпустці за станом здоров`я з 15 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року. Надані позивачем виписки із медичних закладів (Військової частини НОМЕР_3 та КНП «Черняхівське ТМО») також не містять відомостей про причинний зв`язок його лікування, у зазначені в них періоди, з отриманим позивачем 15 жовтня 2023 року пораненням. У відповіді від 24 жовтня 2024 року на запит Військової частини НОМЕР_1 КНП «Черняхівське ТМО» зазначило про неможливість надання інформації про причинний зв`язок лікування позивача з отриманим ним 15 жовтня 2023 року пораненням. З огляду на викладене, на переконання відповідача, відсутні правові підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн за період його стаціонарного лікування у Військовій частині НОМЕР_3 та КНП «Черняхівське ТМО». При цьому, звертає увагу, що: 1) виписка № 1727 про стаціонарне лікування у Військовій частині НОМЕР_3 містить дату його початку, але не містить дати завершення лікування; 2) КНП «Черняхівське ТМО» не підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі у період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року, відтак надані позивачем «виписки» з цього лікувального закладу №1891 та № 2604 викликають сумнів у їх достовірності. Таким чином, позивач після завершення лікування 30 квітня 2024 року у КНП «Черняхівське ТМО» 01 травня 2024 року не повернувся у розташування Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з чим без поважних причин у період з 01 по 23 травня 2024 року був відсутній на військовій службі. У подальшому 24 травня 2024 року був госпіталізований до КНП «Черняхівське ТМО», де перебував на стаціонарному лікуванні до 05 липня 2024 року. Однак, після виписки з медичного закладу своєчасно не повернувся у розташування військової частини у зв`язку з чим без поважних причин був відсутній на військовій службі у період з 08 липня 2024 року по 10 липня 2024 року. Відтак, позивач, як такий, що самовільно залишив частину у травні (з 01 по 23) та липні (з 08 по 10) 2024 року, не має права на отримання грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди за вказані періоди, що також зазначено у наказах командира Військової частини НОМЕР_1 за результатами службових розслідувань відносно позивача № 1880 від 17 липня 2024 року та № 2953 від 07 листопада 2024 року.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880 зазначає, що позивач виписався з КНП «Черняхівське ТМО» 05 липня 2024 року, а прибув у розташування частини 11 липня 2024 року, тобто на 6 день після виписки. Наведене свідчить про те, що позивач не дотримався вимоги закону про направлення до військової частини в день виписки з лікувального закладу. Обов`язок щодо повернення у частину після лікування позивач виконав на власний розсуд, прибувши із запізненням на 5 днів. З огляду на викладені обставини наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування відносно позивача відповідає критеріям обґрунтованості, неупередженості та пропорційності.

13 листопада 2024 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати у повному розмірі грошового забезпечення зі всіма його складовими (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливості проходження служби, премія) військовослужбовцю за період 15 квітня 2024 року по 19 липня 2024 року, а також щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди після тяжкого поранення, отриманого під час виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, за час стаціонарного лікування та відпустки для лікування, за період з 08 березня 2024 року по 06 липня 2024 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язання вчинити відповідні дії, визнати протиправними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880, від 07 жовтня 2024 року №2953, від 28 жовтня 2024 року №2760.

Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року, серед іншого, прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, вирішено розглядати справу у межах позовних вимог, визначених в уточнюючому позові, надано Військовій частині НОМЕР_1 строк для подання відзиву на позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії цієї ухвали разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.

При цьому, у вказаній ухвалі зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Черняхівське територіальне медичне об`єднання» Черняхівської селищної ради надати суду протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цієї ухвали, належним чином засвідчену копію витягу з Журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації форми №001/о за період 15 квітня 2024 року по 24 травня 2024 року виключно в частині, що стосується ОСОБА_1 та зупинено провадження у справі до дати отримання зазначених документів.

22 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що у ході підготовки відзиву по справі з листа КНП «Черняхівське ТМО» від 24 жовтня 2024 року та доданих до нього виписок було встановлено, що позивач у період з 01 по 23 травня 2024 року не перебував на лікуванні у вказаному медичному закладі. З огляду на встановлені нові обставини командиром Військової частини НОМЕР_1 з метою прийняття відповідних правових рішень відносно позивача було призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності позивача на військовій службі у період з 01 по 23 травня 2024 року, що не заборонено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21 листопада 2017 року. Посилання представника позивача на відсутність повноважень у відповідача проводити службове розслідування відносно позивача, оскільки він вже не проходить службу у нього, не заслуговують на увагу, бо службове розслідування проводилося за період проходження позивачем служби у Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до встановлених у ході службового розслідування, на підставі листа КНП «Черняхівське ТМО» від 24 жовтня 2024 року та доданих до нього виписок, обставин, позивач у період з 01 по 23 травня 2024 року не перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі, у частину 01 травня 2024 року не повернувся у зв`язку з чим без поважних причин у вказаний період був відсутній на військовій службі. Будь-яких інших доказів правомірності своєї відсутності у військовій частині у зазначений період, крім виписок №1891 від 14 травня 2024 року та № 1891 від 23 травня 2024 року, позивачем не надано. При цьому зауважує, що надані позивачем виписки не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки не підтверджені медичним закладом, а відтак є підробленими. З огляду на викладене, рішення командира Військової частини НОМЕР_1 , що зафіксовані у наказі від 07 листопада 2024 року № 2953, прийняті ним у відповідності із законом, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року поновлено провадження у справі.

10 січня відповідач подав до суду заяву, у якій указує, що у зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 на військовій службі у період з 01 травня 2024 року по 22 травня 2024 року Третім СВ ТУ ДБР у м. Полтава 26 грудня 2024 року відносно нього до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення № 0005570, відповідальність за яке передбачена частиною 5 статті 407 КК України, тому просить долучити до матеріалів справи № 240/18087/24 витяг з ЄРДР № 0005570 від 26 грудня 2024 року.

15 січня 2025 року позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких указує, що з метою введення суду та учасників справи в оману, уникнення відповідальності за свої протиправні дії, після відкриття провадження у справі, відповідач ініціював проведення службового розслідування, за результатами проведення якого, командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 07 листопада 2024 року №2953, яким повторно позбавлено позивача грошового забезпечення за минулий, оскаржуваний період. Терміни пропуску виплати грошового забезпечення і додаткової винагороди відповідач жодним чином не обґрунтував.

15 січня 2025 року відповідач подав до суду заяву, в якій повідомляє, що 05 грудня 2024 року Житомирським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області за повідомленням Військової частини НОМЕР_1 № 4/960 від 12 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_1 були внесені відомості про кримінальне правопорушення № 0001616 про вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 358 КК України, про що Військовій частині НОМЕР_1 стало відомо 15 січня 2025 року з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 834/248/ГІАР від 14 січня 2025 року.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду, протягом 10 (десяти днів) з моменту отримання цієї ухвали, належним чином завірені копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880, від 07 жовтня 2024 року №2953, від 28 жовтня 2024 року №2760, матеріали службового розслідування, докази нарахування та виплати грошового забезпечення за спірний період, продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та зупинено провадження у справі до дати отримання судом витребуваних доказів.

Відповідач виконав вимоги ухвали суду, у зв`язку з чим суд 17 березня 2025 року поновив провадження у справі.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) Військової частини НОМЕР_2 №711 від 15 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 15 жовтня 2023 року одержав поранення під час захисту Батьківщини.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого Військово-медичного клінічного центру Північного регіону №17205, позивач з 15 по 20 жовтня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Після цього, з 20 жовтня по 10 листопада 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», що підтверджено випискою із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого №1942.

Згідно довідки військово-лікарської комісії №1574 від 10 листопада 2023 року, поранення, Так, пов`язане з проходженням військової служби та ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних діб.

Довідкою військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 №1 від 01 січня 2024 року підтверджено, що ОСОБА_1 отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини та є обмежено придатним до військової служби.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №46 від 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення через вибуттям до нового місця служби до Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 49 від 16 лютого 2024 року позивача, призначеного в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , з 16 лютого 2024 року було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 69 від 07 березня 2024 року позивач 07 березня 2024 року вибув у шпиталь до Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 на лікування.

Відповідно до виписного №1727 від 18 березня 2024 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ВМКЦ (Військової частини НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 надійшов у стаціонар « 08.03.24» та виписався «__.03.24».

Довідкою військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 №874 від 15 березня 2024 року підтверджено, що захворювання, ТАК пов`язане з проходженням військової служби та надано ОСОБА_1 відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 днів.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 78 від 16 березня 2024 року позивачу з 15 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року надано відпустку за станом здоров`я.

Відпускним квитком №1089 від 16 березня 2024 року підтверджено звільнення ОСОБА_1 у відпустку за станом здоров`я з 15 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року.

Відміткою по постановці на облік та зняття з обліку, ОСОБА_1 20 березня 2024 року взяти, а 03 липня 2024 року зняти з обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідкою з медичної карти хворого підтверджено звернення позивача 21 березня 2024 року до КНП «Черняхівське ТМО» за медичною допомогою в амбулаторно-поліклінічному закладі.

12 квітня 2024 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено до Військової частини НОМЕР_5 на консультацію до лікаря-хірурга з метою вирішення подальшого лікування.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 111 від 18 квітня 2024 позивач 15 квітня 2024 року вибув на лікування до Черепахівської МКЛ.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1891 КНП «Черняхівське ТМО», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 15 квітня по 14 травня 2024 року.

Однак, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1891 КНП «Черняхівське ТМО», яка була надана відповідачу на його запит, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 15 квітня по 30 квітня 2024 року.

23 травня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 направив ОСОБА_1 на консультацію до Військової частини НОМЕР_5 до лікаря-хірурга з метою вирішення подальшого лікування.

Направленням Військової частини НОМЕР_5 №8537 від 23 травня 2024 року підтверджено, що ОСОБА_1 направляється по узгодженню КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської сільської ради для стаціонарного лікування.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2604 КНП «Черняхівське ТМО», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 24 травня по 06 липня 2024 року.

Однак, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2604 КНП «Черняхівське ТМО», яка була надана відповідачу на його запит, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 24 травня по 05 липня 2024 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1293 від 16 травня 2024 року призначено службове розслідування за фактом неповернення після лікування ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 невчасно прибув після лікування, тобто самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 та незаконно відсутній на військовій службі з 08 по 10 липня 2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880 за фактом неповернення після лікування ОСОБА_1 накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді «Догана». Зазначено про невиплату за період з 08 липня 2024 року по 10 липня 2024 року грошового забезпечення ОСОБА_1 на підставі абзацу 3 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами), щомісячної премії за липень 2024 року на підставі абзацу 1 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами) та додаткової винагороди за липень 2024 року відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2768 від 28 жовтня 2024 року призначено службове розслідування для з`ясування причин відсутності ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 без поважних причин був відсутній на військовій службі з 01 по 23 травня 2024 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2024 року №2953 встановлено, що колишній військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який перебував в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин був відсутній на військовій службі у період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року. У зв`язку відсутністю у Військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин внаслідок неприбуття з лікувального закладу після завершення лікування та невиходом, у зв`язку із цим, на військову службу у період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року ОСОБА_1 : на підставі абзацу 3 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, не виплачувати грошове забезпечення за період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року; на підставі абзацу 1 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), не здійснювати виплату щомісячної премії за травень 2024 року. При цьому, у зв`язку із самовільним залишенням частини 01 травня 2024 року та відсутністю на військовій службі без поважних причин у період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року вирішено вважати, що відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), солдат ОСОБА_1 не має права на отримання додаткової винагороди за травень 2024 року. Також вирішено відповідно до пункту 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України підготувати та направити до правоохоронних органів, згідно з визначеною Законом підслідністю, повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачена відповідальність за частиною 1, 4 статті 358, частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

11 липня 2024 року ОСОБА_1 повернувся до В/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 205 від 19 липня 2024 року позивача з 19 липня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 через вибуття до нового місця служби. Вирішено не виплачувати щомісячну премію до посадового окладу за липень та грошове забезпечення з 08 по 10 липня 2024 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

Уважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 цього Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону України № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2011-XII).

Пунктом 1 статті 9 цього Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 та 3 цієї правової норми установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Постанова №704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 9 Закону України №2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 1 розділу І названого Порядку у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №260) він визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Пунктом 9 розділу І названого Порядку закріплено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Згідно пункту 15 цього розділу грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, врегульована приписами розділу ХХVІІІ.

Згідно пункту 1 цього розділу грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Відповідно до пункту 3 названого розділу якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.

Пунктом 5 також закріплено що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Як установлено судом із долучених до матеріалів справи сторонами доказів, а саме наказів від 16 лютого 2024 року №49, від 07 березня 2024 року №69, від 16 березня 2024 року №78, від 18 квітня 2024 року №111 позивач з 16 лютого 2024 року був у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , у період з 07 по 14 березня перебував на лікуванні, а з 15 березня по 13 квітня у відпустці за станом здоров`я, з 15 квітня 2024 року вибув на лікування.

Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого №1891 від 30 квітня 2024 року та №2604 від 05 липня 2024 року позивач перебував на лікуванні КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради у період з 15 по 30 квітня 2024 року та з 24 травня по 04 липня 2024 року.

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за 2024 рік по військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з вказаними основними та додатковими видами грошового забезпечення, яка долучена до відзиву відповідача від 28 жовтня 2024 року, за період з 17 лютого по 30 квітня 2024 року позивачу нараховано грошове забезпечення в повному обсязі, а саме посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за особливості проходження служби та премія.

Нараховані відповідачем суми виплачені позивачу на картковий рахунок, що підтверджується довідкою від 17 вересня 2024 року, що містить інформацію про рух коштів без відображення залишків по картці/рахунку від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 , яка додано до позовної заяви.

У подальшому, а саме з 01 травня по 19 липня 2024 року позивачу було нараховано та виплачено згідно названих вище документів оклад за військовим званням.

Зазначені дії відповідач обґрунтовує посиланням на приписи пункту 5 розділу ХХVІІІ Порядку №260.

Однак, правову оцінку таким суд надасть згодом після дослідження питання правомірності видання відповідачем оскаржуваних позивачем наказів.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про визнання протиправною бездіяльності В/ч НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати додаткової винагороди після тяжкого поранення, отриманого під час виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, за час стаціонарного лікування та відпустки для лікування, за період з 08 березня 2024 року по 06 липня 2024 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд зауважує на таке.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 (далі Постанова №168), якою на виконання Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64 та «Про загальну мобілізацію» №69 у пункті 11 установлено, що на період дії воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Абзацом 3 пункту 12 названої постанови закріплено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 11, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Визначальним питанням для вирішення справи є надання правової оцінки діям відповідача в частині не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн за період перебування на лікуванні та у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії.

Як убачається з виписного №1727 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 18 березня 2024 року, ОСОБА_1 надійшов до стаціонару 08 березня 2024 року з основним діагнозом вентральна післяопераційна кила.

У пункті 7 «короткий анамнез» зазначено, що хворіє протягом багатьох років, в останні місяці у зв`язку із навантаженням стан погіршився, випадіння кили стало більш значним. Звернувся до В/ч НОМЕР_3 , куди і госпіталізований в хірургічне відділення.

Також зазначено, що на підставі статті 56 графи ІІ Розладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів.

Згідно довідки ВЛК від 15 березня 2024 року №874 стан після операції (12 березня 2024 року) герніотомія, герніопластика проленовим алотрансплантатом з приводу вентральної післяопераційної кили. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 56 графи ІІ Розладу хвороб потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.

Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 16 березня 2024 року №78 на підставі зазначеної довідки ОСОБА_2 з 15 березня по 13 квітня 2024 року вибув у відпустку за станом здоров`я.

За результатами дослідження зазначених документів суд зауважує, що захворювання, у зв`язку з яким позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 08 по 14 березня 2024 року пов`язане із проходженням військової служби та саме у зв`язку з цією хворобою йому надано відпустку з 15 березня по 13 квітня 2024 року.

У подальшому згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого №1891 від 30 квітня 2024 року та №2604 від 05 липня 2024 року позивач перебував на лікуванні КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради у період з 15 по 30 квітня 2024 року та з 24 травня по 04 липня 2024 року.

Наведена інформація підтверджується копією з Журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов госпіталізації форми №001/о за період з 15 квітня 2024 року по 24 травня 2024 року, наданою на вимоги ухвали суду КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради.

Згідно зазначених виписок повний діагноз: стан після операційного лікування 12 березня 2024 року герніопластики післяопераційної вентральної кили. Серома післяопераційного рубця. Вялогранулююча рана черевної стінки.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що правові підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди, згідно наведених вище положень Постанови №168, оскільки відсутні докази того, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці саме у зв`язку з отриманим ним пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880, від 07 жовтня 2024 року №2953, від 28 жовтня 2024 року №2760, суд зауважує на таке.

Як установлено судом, 16 травня 2024 року командиру В/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 11 запасної роти про те, що солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира В/ч НОМЕР_6 , 16 травня 2024 року вчасно не повернувся після лікування до місця служби.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1293 від 16 травня 2024 року, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, керуючись Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», на підставі зазначеного рапорту, призначено службове розслідування за фактом неповернення після лікування ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 невчасно прибув після лікування, тобто самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 та незаконно відсутній на військовій службі з 08 по 10 липня 2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880 за фактом неповернення після лікування ОСОБА_1 накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді «Догана». Зазначено про невиплату за період з 08 липня 2024 року по 10 липня 2024 року грошового забезпечення ОСОБА_1 на підставі абзацу 3 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами), щомісячної премії за липень 2024 року на підставі абзацу 1 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами) та додаткової винагороди за липень 2024 року відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.

Уважаючи такий наказ протиправним, позивач посилається на пункту 13 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, згідно якого службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Також наголошує на відсутності коштів, що позбавило можливості вчасно прибути до місця служби та неврахування відповідачем часу на дорогу та значну відстань від місця лікування позивача до місця знаходження частини.

Окрім цього, судом установлено, що 25 жовтня 2024 року командиру В/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної служби В/ч НОМЕР_1 про те, що піж час підготовки відзиву у справі №240/18087/24 за позовом ОСОБА_1 з листа КНП «Черняхівське ТМО» від 24 жовтня 2024 року №3908 та доданиз до нього виписок установлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 15 по 30 квітня 2024 року та з 24 травня по 06 липня 2024 року. З огляду на викладене, з метою з`ясування причин відсутності солдата ОСОБА_1 на військовій службі у період з 01 по 23 травня 2024 року, необхідно призначити службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2768 від 28 жовтня 2024 року, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, керуючись Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», на підставі зазначеного рапорту, призначено службове розслідування для з`ясування причин відсутності ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 без поважних причин був відсутній на військовій службі з 01 по 23 травня 2024 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2024 року №2953 встановлено, що колишній військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який перебував в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин був відсутній на військовій службі у період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року. У зв`язку відсутністю у Військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин внаслідок неприбуття з лікувального закладу після завершення лікування та невиходом, у зв`язку із цим, на військову службу у період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року ОСОБА_1 : на підставі абзацу 3 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, не виплачувати грошове забезпечення за період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року; на підставі абзацу 1 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), не здійснювати виплату щомісячної премії за травень 2024 року. При цьому, у зв`язку із самовільним залишенням частини 01 травня 2024 року та відсутністю на військовій службі без поважних причин у період з 01 травня 2024 року по 23 травня 2024 року вирішено вважати, що відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), солдат ОСОБА_1 не має права на отримання додаткової винагороди за травень 2024 року. Також вирішено відповідно до пункту 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України підготувати та направити до правоохоронних органів, згідно з визначеною Законом підслідністю, повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачена відповідальність за частиною 1, 4 статті 358, частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Уважаючи наказ про призначення службового розслідування та наказ про результати службового розслідування протиправними, позивач зауважує, що на момент видання останнього відповідач вже мав здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення, а тому зазначений наказ, на переконання позивача, не зрозуміло протиправно виданий.

Окрім того, аналогічне службове розслідування вже проводилось В/ч НОМЕР_1 відповідно до наказу від 16 травня 2024 року №1293 про призначення службового розслідування та долученого наказу командира В/ч НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 17 липня 2024 року №1880.

Також зауважує, що у порушення пункту 1 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, згідного якого названий Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, наказ про призначення службового розслідування прийнятий відносно позивача, який вже не був військовослужбовцем Збройних Сил України.

У порушення вимог пункту 8 розділу ІІІ згаданого Порядку при проведенні даного службового розслідування не опитано та не відібрано пояснення у позивача, лікарів, медичного персоналу, завідуючого та директора КНП «Черняхівського ТМО», не залучено фахівців та не опитано інших осіб. Дане службове розслідування проведено в дуже стислий період, проведено не всебічно, не повно та не об`єктивно, лише формально, з метою долучення до відзиву на позовну заяву.

Наведене, на переконання позивача, є підставою для скасування зазначених наказів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України №2232-ХІІ та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до приписів статті 5 названого Статуту внутрішня служба це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до статті 11 розділу І Статут внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-ХІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна, відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно приписів статті 5 названого Статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Згідно із частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).

Згідно пункту 1 розділу І названого Порядку, він визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

У пункті 1 розділу ІІ Порядку №608 наведено перелік підстав для призначення службового розслідування. При цьому в останньому абзаці названого пункту закріплено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

У пункті 3 розділу ІІ Порядку №608 наведено перелік обставин, що підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування, а саме:

неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинний зв`язок між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступінь вини військовослужбовця;

порушення нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення;

причини виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 3 названого розділу передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно пункту 14 цього ж розділу до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Права та обов`язки особи, яка проводить службове розслідування та військовослужбовця, стосовно якого проводиться таке розслідування закріплені у розділі ІV Порядку №608.

Відповідно до розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно пункту 2 цього розділу дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ закріплено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

За результатами дослідження матеріалів службових розслідувань суд установив, що такі проведені щодо військовослужбовця ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби. За наслідками таких установлено невиконання позивачем військової дисципліни, яке полягало у:

невчасному поверненні після завершення 05 липня 2024 року лікування, а саме 11 липня 2024 року;

відсутності на службі з 01 по 23 травня 2024 року.

Жодних доказів на підтвердження відсутності можливості вчасно, у визначений законодавством дводенний строку, прибути до місця служби позивач ані відповідачу під час проведення службового розслідування, ані суду під час розгляду справи не надав.

Також суд зауважує, що отриманими відповідачем та судом доказами спростовується твердження позивача про перебування його на лікуванні у період з 01 по 23 травня 2024 року.

Застереження позивача про те, що службове розслідування, за наслідками проведення якого 07 листопада 2024 року виданий наказ №2953, проведено не всебічно, не повно та не об`єктивно, а лише формально, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не названо жодного доказу або обставини, що не були враховані відповідачем під час такого розслідування. Також позивач не зазначає, які саме обставини могли підтвердити лікарі, медичний персонал, завідуючий та директор КНП «Черняхівського ТМО», фахівці та інші особи, якби їх опитав відповідач під час проведення службового розслідування.

Додатково суд наголошує, що визначений Порядком №608 строк для проведення службового розслідування, призначеного наказом від 16 травня 2024 року №1293, копія якого міститься в матеріалах справи, порушений відповідачем саме з метою повного та об`єктивного його проведення отримання пояснень позивача.

Окрім того, згідно усталеної судової практики, враховуючи завдання адміністративного судочинства, розглядаючи справи, предметом яких є вирішення питання правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суди мають встановити насамперед, чи прийняте таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а також, чи порушує воно права та охоронювані законом інтереси особи.

Суд касаційної інстанції неодноразово наголошував на необхідності дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акта, при цьому, звертав увагу, що саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення. У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що всі названі позивачем порушення, допущені відповідачем під час прийняття оскаржуваних наказів, є формальними та не можуть мати наслідком скасування правильних по суті рішень про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, враховуючи те, що позивач не заперечує факт відсутності його на військовій службі з 01 по 23 травня 2024 року та несвоєчасне повернення з лікування 11 липня 2024 року, яке закінчилося 05 липня 2024 року.

Повертаючись до питання правильності нарахування і виплати грошового забезпечення, суд зауважує на таке.

За результатами розгляду справи суд установив, що позивач у період з 07 по 14 березня 2024 року позивач перебував на лікуванні, з 15 березня по 14 квітня 2024 року перебував у відпустці за станом здоров`я, з 15 по 30 квітня та з 24 травня по 06 липня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Згідно наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 07 листопада 2024 року №2953 за період з 01 по 23 травня 2024 року позивачу не підлягало виплаті грошове забезпечення, а також за травень 2024 року не підлягали виплаті премія та додаткова винагорода.

Згідно наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 17 липня 2024 року №1880 за період з 08 по 10 липня 2024 року позивачу не підлягало виплаті грошове забезпечення, а також за липень 2024 року не підлягали виплаті премія та додаткова винагорода.

Довідкою про розмір грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за 2024 рік по військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з вказаними основними та додатковими видами грошового забезпечення з травня 2024 року позивачу нараховано та виплачено виключно оклад за військовим званням.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 49 від 16 лютого 2024 року позивача, призначеного в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 16 лютого 2024 року.

З огляду на викладене, з урахуванням наказів про результати службових розслідувань, які за наслідками розгляду цієї справи визнані судом законними та обґрунтованими, позивача перебував у розпорядженні командира з 16 лютого по 06 березня, з 01 по 23 травня та з 07 по 19 липня 2024 року, тобто загалом 56 дні, що становить менше двох місяців, протягом яких, згідно приписів пункту 1 розділу ХХVІІІ Порядку №260, відповідач мав проводити нарахування та виплату грошового забезпечення в розмірі, яке військовослужбовець отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати у повному розмірі грошового забезпечення зі всіма його складовими (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливості проходження служби, крім премії) військовослужбовцю за період 24 травня по 07 липня 2024 року та з 11 по 19 липня 2024 року та зобов`язання вчинити відповідні дії з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Ураховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає такі вимоги частково доведеними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наведених вище підстав.

Ураховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному розмірі грошового забезпечення зі всіма його складовими (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливості проходження служби, крім премії) за період з 24 травня по 07 липня 2024 року та з 11 по 19 липня 2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та невиплату ОСОБА_1 у повному розмірі грошове забезпечення зі всіма його складовими (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливості проходження служби, крім премії) за період з 24 травня по 07 липня 2024 року та з 11 по 19 липня 2024 року з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

17.03.25