Справа № 500/6053/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6053/24

05 березня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Щепанюк Ю.Ю.

позивач ОСОБА_1

представник позивача Микитович П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (Микулинецька територіальна громада), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункти 1 та 2 рішення Відповідача «Про внесення змін до рішення №1613 від 12.11.2021 року «Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради» від 17 травня 2024 року за № 2874 в частині внесення змін до пунктів 1 та 2 рішення сесії Микулинецької селищної ради №1613 від 12.11.2021 року «Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради» шляхом їх викладення в редакції, що зумовило припинення Дворічанського старостинського округу та позбавило уповноваження Позивача представляти інтереси жителів цього округу, як його старости;

- скасувати рішення Відповідача від 19.07.2024 року за № 2889 «Про припинення повноважень та звільнення старост» в частині звільнення Позивача з посади старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради з 22.07.2024 року;

- стягнути з ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день винесення судового рішення про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване розпорядження порушує трудові права позивача, оскільки на її переконання, при звільненні її із займаної посади, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників) відповідач не дотримався порядку звільнення працівників, оскільки не запропонував іншу рівнозначну посаду державної служби або, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача.

Ухвалою суду від 11.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 12.11.2024 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання 10.12.2024 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 10.12.2024, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, відкладено розгляд справи на 19.12.2024 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 19.12.2024 В задоволенні заяви відповідача Микулинецької селищної ради про відвід судді Подлісна І.М. відмовити.

Ухвалами суду від 19.12.2024, від 21.01.2025, від 18.02.2025 відкладено розгляд справи на 05.03.2025 о 10:45 год.

05.03.2025, на виконання вимог суду позивачем надано довідку про заробітну плату.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надіслав через електронний суд заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебувала на посаді старости старостинського округу Микулинецької селищної ради .

Рішенням сорок дев`ятої сесії Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області восьмого скликання №2890 від 19.07.2024 внесено зміни до структури та загальної чисельності апарату управління Микулинецької селищної ради та затверджено її в новій редакції.

Рішенням Відповідача «Про внесення змін до рішення №1613 від 12.11.2021 року «Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради» від 17.05.2024 року за № 2874 внесено зміни до вказаного рішення, яким зменшено кількість старостинських округів шляхом об`єднання окремих округів в одні чим здійснено фактичну ліквідацію окремих старостинських округів. Пізніше, 19.07.2024 року рішенням сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради за № 2889 «Про припинення повноважень та звільнення старост» позивача звільнено, як старосту старостинського округу Микулинецької селищної ради, у зв`язку із достроковим припиненням повноважень, за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Відповідача «Про внесення змін до рішення №1613 від 12.11.2021 року «Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради» від 17.05.2024 року за № 2874 пунктами 1 та 2 цього рішення внесено зміни до рішення про утворення старостинських округів, якими визнечено новий перелік старостинських округів тобто зменшено кількість старостинських округів шляхом об`єднання окремих округів в одні чим здійснено фактичну ліквідацію окремих старостинських округів, створено нові.

Відповідно до пункту 6 вказаного рішення його пункти 1 та 2 вступають в дію, тобто набувають чинності, з 01 серпня 2024 року. Отже, приймаючи рішення про звільнення Позивача 22.07.2024 року Відповідач діяв протиправно оскільки положення його ж рішення про об`єднання старостинських округів ще не набрало законної сили, а тому Відповідач протиправно звільнив Позивача на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, оскільки продовжувала діяти ще попередня редакція рішення про утворення старостинських округів, а зміни чинності не набули. Приймати оскаржуване рішення від 19.07.2024 Відповідач міг тільки після набрання законної сили положеннями пунктів 1 та 2 рішення від 17.05.2024 року за № 2874 та проводити звільнення Позивача після першого серпня 2024 року.

Вважаючи рішення відповідача про звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернулась із даним позовом в суд.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом №889-VІІІ.

Частиною 2 статті 1 Закону №889-VІІІ визначено, що державним службовцем є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За визначенням наведеним в пункті 4 частини 1 статті 2 Закону №889-VIII, посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною 1 статті 1 цього Закону.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Спеціальним законом, який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування є Закон України від «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2493-ІІІ служба в органах місцевого самоврядування -це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі статтею 2 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Частиною третьою статті 7 Закону №2493-ІІІ передбачено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є, зокрема додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави (стаття 8 Закону № 2493- III).

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР).

Рішення Відповідача про створення старостинських округів до якого Відповідачем внесено зміни є рішенням, а саме ненормативним актом, який визначає організацію території громади шляхом надання одній статусу чи об`єднання декілька адміністративних одиниць в окремі старостинські округи, що потягнуло за собою певні суб`єктивні права та охоронювані законом інтереси у жителів цих населених пунктів, а тому внесення до нього змін шляхом скасування окремих старостинських округів та їх об`єднання з іншими без врахування інтересів їх жителів, інших суб`єктів чиї права зачіпає, зокрема права посадових осіб старостинських округів, це рішення є протиправним зважаючи на наступні обґрунтування.

У рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Крім того, у постанові від 24.07.2019 у справі №182/2428/16-а Верховний Суд вказав, що аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й уст.74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Як зазначалось вище, відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість внесення змін органом місцевого самоврядування до власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що змінюється;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 24.06.2022 у справі №809/847/18.

Позивач зазначає, що рішення Микулинецької селищної ради є ненормативними правовими актами місцевого самоврядування, адже після створення старостинських округів дане рішення фактично було виконаною тому скасувати його чи внести до нього зміни було неможливо. Визначати новий склад старостинських округів об`єктивно можливо проводити після припинення повноважень селищної ради, коли припиняються і повноваження старост зазначених старостинських округів.

За положеннями, наведеними у статті 541 Закону України «Про місцеве самоврядування» староста затверджується у відповідному старостинському окрузі сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови, що вноситься за результатами громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), проведеного у межах відповідного старостинського округу. Після припинення повноважень сільських, селищних, міських рад старости продовжують здійснювати свої повноваження до затвердження нових старост у порядку, встановленому цим Законом.

Кандидатура (кандидатури) старости вноситься (вносяться) на громадське обговорення (громадські слухання, збори громадян, інші форми консультацій з громадськістю) сільським, селищним, міським головою та вважається погодженою з жителями відповідного старостинського округу, якщо в результаті громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) отримала (отримали) підтримку у старостинському окрузі з кількістю жителів:

1) до 1500 - більше 20 відсотків голосів жителів від загальної кількості жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах;

2) від 1500 до 10 тисяч - більше 17 відсотків голосів;

3) від 10 тисяч до 20 тисяч - більше 14 відсотків голосів;

4) від 20 тисяч до 30 тисяч - більше 10 відсотків голосів;

5) більше 30 тисяч - більше 7 відсотків голосів жителів від загальної кількості жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах.

Не пізніше ніж за три дні до початку громадського обговорення кандидатури (кандидатур) старости на офіційному веб-сайті сільської, селищної, міської ради оприлюднюється оголошення про початок такого обговорення із зазначенням відомостей про кандидатуру (кандидатури) старости.

За результатами проведеного громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) кандидатури (кандидатур) старости складається протокол, який має містити такі відомості: дата (період) і місце проведення громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), кількість жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах, відомості про кандидатуру (кандидатури) старости, кількість учасників громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), які підтримали відповідну кандидатуру (кожного із кандидатів), із зазначенням прізвища, власного імені (усіх власних імен) та по батькові (за наявності), числа, місяця і року народження, серії та номера паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України - для осіб, недавно прийнятих до громадянства України), що засвідчується підписом таких учасників.

Результати громадського обговорення кандидатури (кандидатур) старости оприлюднюються на офіційному веб-сайті сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж на третій день після встановлення результатів такого обговорення.

Кандидатура старости відповідного старостинського округу, не підтримана сільською, селищною, міською радою, не може бути повторно внесена для затвердження в цьому старостинському окрузі протягом поточного скликання відповідної сільської, селищної, міської ради.

Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) кандидатури (кандидатур) старости затверджується сільською, селищною, міською радою.

За змістом частини 2 цієї статті Закону староста працює на постійній основі в апараті відповідної ради та її виконавчого комітету, а в разі обрання членом цього виконавчого комітету - у виконавчому комітеті ради.

На старосту поширюються вимоги щодо обмеження сумісності його діяльності з іншою роботою (діяльністю), встановлені законом для сільського, селищного, міського голови.

Суд також вважає, що рішення про внесення змін до рішення Відповідача про створення старостинських округів прийнято з порушенням визначеної процедури підготовки проектів рішень до їх розгляду на черговій сесії селищної ради визначеної її регламентом, а саме в частині розгляду проекту рішення комісією до компетенції якої не належать питання визначені у проекті рішення.

З наведеного вбачається, що проект рішення №634 від 27.10.2022 не пройшов процедуру розгляду відповідно до вимог статті 31 Регламенту, а тому в силу наведеної норми не підлягав внесенню на розгляд селищної ради, навіть за ініціативи депутата цієї ради, підтриманої одноголосно. В іншому випадку повністю нівелюється процедура розгляду проектів рішень, яка чітко визначена Регламентом ради.

Відповідно до ч.10 чт.59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 35 Регламенту Микулинецької селищної ради восьмого скликання, затвердженого рішенням Микулинецької селищної ради від 21.12.2020 за №17, включення до проекту порядку денного та внесення його на розгляд пленарного засідання ради передує попередній розгляд цього проекту в постійних комісіях ради, до сфери повноважень яких належить ці питання. Питання, які не були попередньо розглянуті відповідними комісіями ради, до порядку денного не включаються та не розглядаються на сесії.

Разом з цим, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не пройшло попередній розгляд в постійній комісії до компетенції, якої належить питання порушені в ньому. Крім цього, на розгляд постійної комісії, яка здійснювала розгляд проекту оскаржуваного рішення хоча питання не належало до її компетенції, не були запрошенні зацікавлені особи, зокрема старости старостинських округів, що ліквідуються та про розгляд на які не були повідомлені усі заінтересовані особи.

Відповідач не провів громадських слухань, не повідомив про розгляд питання зміни переліку старостинських округів ні Позивача, ні жителів цих округів в межах об`єднаної територіальної громади чим позбавив права на участь у прийнятті рішень суб`єктів яких це рішення стосується, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.

Відповідач не провів громадські слухання, не повідомив жителів старостинських округів про зміну їх переліку, шляхом їх об`єднання з іншими старостинськими округами, не запросив на участь у розгляді комісії при розгляді проекту рішення та участі у сесії селищної ради де здійснювався їх розгляд суб`єктів права та інтереси, яких це рішення стосується.

Таким чином, Відповідачем не усунуто сумніви в суб`єктивності прийнятого ним рішення, адже саме під час проведення громадських слухань чи відкритого обговорення на засідання комісії при розгляді проекту рішення, на пленарному засіданні сесії слід було належним чином аргументувати фактичну ліквідацію старостинських округів, ліквідацію одних та причини залишення інших, чому не здійснений загальний перегляд усіх старостинських округів, причини створення нового переліку старостинських округів тощо.

Отже, невиконання Відповідачем вимог Регламенту про розгляд постійною комісією проекту рішення до компетенції якої належить питання, не повідомлення про проведення засідання комісії, завчасне не оприлюднення інформації, що питання припинення та об`єднання старостинських округів розглядатиметься на черговому засіданні органу місцевого самоврядування (порядку денного), на якому розглядатиметься вказане питання, призвело до порушення права позивача та процедури встановленої для його прийняття позбавило Права Позивача на участь у прийнятті рішення, що стосується його прав та інтересів.

За змістом частини 4 статті 54 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», старостинський округ утворюється відповідною сільською, селищною, міською радою у складі одного або декількох населених пунктів (крім адміністративного центру територіальної громади), на території якого (яких) проживає не менше 500 жителів. Також, роз`яснено, що у територіальних громадах, показник густоти населення в яких є вдвічі нижчим за показник середньої густоти населення в Україні без урахування площі та населення адміністративних центрів територіальних громад, перелік яких визначений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері розвитку місцевого самоврядування, старостинський округ, як виняток, може утворюватися у складі одного або декількох населених пунктів (крім адміністративного центру територіальної громади), на території якого (яких) проживає не менше 200 жителів.

Крім того, вказаною нормою Закону зазначено, що при утворенні старостинських округів враховуються історичні, природні, етнічні, культурні та інші чинники, що впливають на соціально-економічний розвиток таких старостинських округів та відповідної територіальної громади, територіальна доступність до центру старостинського округу, яка повинна становити не більше 7 кілометрів.

При цьому, у рішенні сільської, селищної, міської ради про утворення старостинських округів визначається перелік усіх населених пунктів відповідної територіальної громади (крім адміністративного центру територіальної громади) та назви старостинських округів, до яких вони входять.

Після ухвалення рішення місцевою радою про створення старостинського округу територіальні громади у старостинських округах отримують можливість якомога ефективніше забезпечити жителів такого округу певними адміністративними та іншими послугами. Водночас для цього створюється відповідна так звана організаційно- адміністративна структура старостинського округу, яка дозволяє наблизити конкретні послуги до кінцевого споживача,а саме жителя відповідного старостинського округу. Тому, фактичне зменшення кількості старостинських округів без публічного громадського обговорення, без участі у прийнятті рішення про зміну кількості старостинських округів осіб, права та інтереси яких зачіпає таке рішення та без додержання процедури створення старостинських округів передбаченої статтею 541 Закону шляхом прийняття окремого рішенням з вказаного питання, обмеживишись внесення лише змін до вже виконаного рішення про створення старостинських округів є порушенням прав як Позивача у якого виникли суб`єктивні права як посадової особи, що здійснювала свою професійну діяльність на посаді старости, жителів старостинського округу стосовно яких змінено звичну територіальну доступність до центру старостинського округу через його ліквідацію.

Також, залишається невідомим той факт чи при внесенні змін до рішення органу місцевого самоврядування про створення старостинських округів було враховано історичні, природні, етнічні, культурні та інші чинники, що впливають на соціально-економічний розвиток таких старостинських округів та відповідної територіальної громади, територіальна доступність до центру старостинського округу, адже фактично ліквідований Дворічанський старостинський округ, тільки як сам населений пункт налічує 527 жителів, що вже є самостійною підставою для створення лише на основі цього населеного пункту старостинського округу, а тому ліквідація старостинського округу з центром у населеному пункті якого налічується більше 500 жителів свідчить проте, що Відповідач недотримав вимог положень Закону визначених критеріїв для створення старостинського округу, а саме не врахував історичних, природних, культурних та інших чинників, що впливають на соціально-економічний розвиток таких старостинських округів та відповідної територіальної громади. Простіше, кажучи чисельна територіальна громада з урахуванням вказаних особливостей має право бути центром старостинського округу об`єднуючи менші територіально наближені громади за відстанню визначеною у законі не більше 7 км. до її центру. Стосовно Позивача вказане рішення про внесення змін вплинуло на його право на працю позбавивши території на якій він здійснював свою професійну діяльність, на посаді старости, а тому це рішення зачіпає його право на працю та є складовою спору про поновлення на роботі, оскільки скасування оскаржуваного рішення є необхідною складовою поновлення на роботі Позивача.

Суд вважає, що оскаржуване рішення Відповідача Микулинецької селищної ради від 19.07.2024 року за № 2889 «Про припинення повноважень та звільнення старост» порушує трудові права, зокрема право на працю Позивача, звільнення Позивача є протиправним.

Посилаючись на оскаржуване рішення «Про внесення змін до рішення №1613 від 12.11.2021 року «Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради» від 17 травня 2024 року, наступним рішенням від 19.07.2024 року за № 2889 «Про припинення повноважень та звільнення старост» звільнив Позивача, з посади старости старостинського округу Микулинецької селищної ради на підставі п.1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Відповідача «Про внесення змін до рішення №1613 від 12.11.2021 року «Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради» від 17.05.2024 року за № 2874 пунктами 1 та 2 цього рішення внесено зміни до рішення про утворення старостинських округів, якими визнечно новий перелік старостинських округів тобто зменшено кількість старостинських округів шляхом об`єднання окремих округів в одні чим здійснено фактичну ліквідацію окремих старостинських округів, створено нові.

Відповідно до пункту 6 вказаного рішення його пункти 1 та 2 вступають в дію, тобто набувають чинності, з 01 серпня 2024 року. Отже, приймаючи рішення про звільнення Позивача 22.07.2024 року Відповідач діяв протиправно оскільки положення його ж рішення про об`єднання старостинських округів ще не набрало законної сили, а тому Відповідач протиправно звільнив Позивача на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, оскільки продовжувала діяти ще попередня редакція рішення про утворення старостинських округів, а зміни чинності не набули. Приймати оскаржуване рішення від 19.07.2024 Відповідач міг тільки після набрання законної сили положеннями пунктів 1 та 2 рішення від 17.05.2024 року за № 2874 та проводити звільнення Позивача після першого серпня 2024 року.

При цьому, важливо підкреслити, що доцільність у п.1 ст. 40 КЗпП України не має протиставлятися законності й обґрунтованості порядку звільнення працівників. Відтак, порядок скорочення чисельності або штату працівників, має чітко відповідати вимогам законодавства про працю та не допускати зловживань та порушень трудових прав і законних інтересів працівників. У цьому контексті Пленум Верховного Суду у п.19 постанови Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6 листопада 1992 р. роз`яснює: розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі.

Звільнення на цій підставі допускається лише у разі, якщо посадовій особі органу місцевого самоврядування не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації та професійної компетенції або якщо він відмовляється від такого переведення. Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку ліквідацією (реорганізацією) зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

У підпункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Проте, Відповідач в порушення установленого порядку вивільнення працівників не запропонував Позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей, надав перевагу особам з нижчим чим Позивач рівнем професійної підготовки та професійної компетенції, звільнив Позивача без урахування переважного права Позивача на залишенні на роботі перед іншими працівниками.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Так, для визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей, роботодавець робить порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, в процесі якого, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Рівень професійної компетенції визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками.

Професійна підготовка та професійна компетентність працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Тобто, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу професійну підготовку і компетентність. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці професійної підготовки, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України, чого Відповідачем відповідно до прийнятих оскаржуваних рішень зроблено не було.

Старостинський округ не є структурним підрозділом чи адміністративно- територіальною одиницею. Це територія з населеними пунктами, яка визначена радою для роботи посадової особи старости з громадянами, які проживають на цій території (з`ясування та представлення їх інтересів в органах місцевого самоврядування, допомоги в оформленні певних документів тощо). Тому, ліквідація старостинського округу не є обов`язковою підставою для подальшого звільнення старости на підставі ц.1 статті 40 КЗпП України з підстав змін в організації виробництва і праці, оскільки зміни шляхом ліквідації, реорганізації органу місцевого самоврядування чи його структурних підрозділах не відбулись.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що звільнення позивача відбулося з порушенням передбаченого законом порядку, що свідчить про протиправність рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 19.07.2024 №2889 «Про припинення повноважень та звільнення старост». Відтак спірне рішення слід скасувати, а позов у цій частині вимог задовольнити.

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, позивача слід поновити на посаді старости старостинського округу Микулинецької селищної ради.

Такий спосіб захисту прав позивача відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №811/952/15.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 у справі №721/910/19 зазначив, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Відповідно до статті 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також на вимогу працівника через оформлення трудової книжки.

Пункт 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №110 від 17.08.1993, передбачає внесення запису у трудову книжку у разі незаконного звільнення.

В ході розгляду справи суд установив, що позивача незаконно звільнено з посади старости старостинського округу Микулинецької селищної ради з 22.07.2024, який був останнім днем її роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Відтак, позивача слід поновити на роботі та на посаді, з якої її незаконно звільнено, з 23.07.2024, а також внести відповідні записи до її трудової книжки.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Зі змісту пункту 5 Порядку №100 слідує, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки №1361 від 09.08.2024 Микулинецької селищної ради середньомісячна заробітна плата позивачки складає 23882,85 грн.

Період вимушеного прогулу позивачки з 23.07.2024 (наступний день після звільнення, враховуючи, що день звільнення є останнім робочим днем) по 05.03.2025 (день ухвалення рішення у цій справі) складає 7 місяців і 3 робочі дні, а тоді сума становить 170587,74 грн.

Отже, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на її користь, становить 170587,74 грн. Така сума обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого присуджена до виплати працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, до негайного виконання підлягає рішення суду в частині: поновлення ОСОБА_1 на посаді старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради з 23.07.2024; стягнення з Микулинецької селищної ради на корить позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 23882,85 грн.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності оскаржуваних рішень, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1220.00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення сорок восьмої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради від 17 травня 2024 року № 2874 Про внесення змін до рішення № 1613 від 12.11.2021 року Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради в частині внесення змін до п. 1 та п. 2 рішення № 1613 від 12 листопада 2021 року "Про утворення старостинських округів Микулинецької селищної ради" шляхом їх викладення в редакції, що зумовила припинення Дворічанського старостинського округу та позбавило уповноваження ОСОБА_1 представляти інтереси жителів цього округу, як старости.

Визнати протиправним та скасувати рішення сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Про припинення повноважень та звільнення старост № 2889 від 19 липня 2024 року в частині:

- пункту 1 Взяти до відома факт припинення достроково повноважень старости Дворічанського старостинського округу ОСОБА_1 , у зв`язку із ліквідацією Дворічанського старостинського округу;

- пункту 4 Звільнити ОСОБА_1 , старосту Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради, із достроковим припиненням повноважень, за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП, 22 липня 2023 року;

Поновити ОСОБА_1 на посаді старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради з 23 липня 2024 року.

Стягнути з Микулинецької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 липня 2024 року по 05 березня 2025 року у розмірі 170 587,74 (сто сімдесят тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень 74 копійки) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 23 липня 2024 року на посаді старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 23 882,85 грн (двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 85 копійок) підлягає до негайного виконання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Микулинецької селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1220 грн (одна тисяча двісті двадцять гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Микулинецька селищна рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Степана Бандери, 11,с-ще Микулинці,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,48120 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04396302).

Головуючий суддя Подлісна І.М.