Справа № 140/14689/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14689/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо незарахування у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) періоду роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 в дитячому протитуберкульозному санаторії «Згорани»; зобов`язання відповідача зарахувати у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоду роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 в дитячому протитуберкульозному санаторії «Згорани», здійснивши перерахунок пенсії з дати призначення пенсії, тобто з 02.08.2023, та провести виплату з урахуванням проведених платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 у справі №140/6176/24 позивачу з 02.08.2023 призначено пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Позивач зазначає, що при обчисленні пенсії за віком відповідачем протиправно зараховано період її роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 в Дитячому тубсанаторії «Згорани» як працівника охорони здоров`я в інфекційних відділеннях в одинарному розмірі, замість подвійного, що є порушенням вимог статті 60 Закону №1788-ХІІ, у зв`язку з чим вона 19.11.2024 звернулася із заявою про перерахунок призначеної пенсії із зарахуванням в стаж роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 в інфекційному медичному закладі в подвійному розмірі, проте відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та зазначає, що за правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV період роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 в інфекційному закладі охорони здоров`я (Дитячому тубсанаторії «Згорани») підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування цієї позиції зазначив, що відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом; страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Відтак, оскільки Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004, то в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону №1788-XII підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004, відтак відсутні підстави для зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи, починаючи після 01.01.2004.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Із записів №№6-13 трудової книжки серії НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 06.03.1993 по 25.11.2019 працювала на посадах санітарки-прибиральниці, молодшої медичної сестри в Обласному дитячому протитуберкульозному санаторії «Згорани» (з 06.06.2019 реорганізовано в Комунальне підприємство «Волинський обласний санаторій «Згорани» Волинської обласної ради (а.с.13-17).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 у справі №140/6176/24, яке набрало законної сили 15.10.2024, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 02.08.2023 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

На виконання рішення суду у справі №140/6176/24 ГУ ПФУ у Волинській області призначило з 02.08.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV; страховий стаж позивача становить 42 роки 2 місяці 23 дні, в тому числі робота за Списком №2 - 36 років 4 місяців 22 дні, про що свідчить рішення про призначення пенсії від 22.11.2024 №96 (а.с. 7-8). При цьому, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку стажу, відповідачем при призначенні позивачу пенсії до пільгового стажу за Списком №2 зараховано період роботи з 06.03.1993 по 31.12.2003 у подвійному розмірі (кратність 2), а період роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 в одинарному розмірі (кратність 1), в той же час до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано такі періоди з 15.08.2013 по 31.08.2013, з 11.08.2017 по 11.08.2017, з 17.01.2017 по 17.01.2017 (а.с. 8 зворот).

Листом від 25.11.2024 №15565-15439/С-02/8-0300/24 ГУ ПФУ у Волинській області, у відповідь на заяву позивача від 19.11.2024, повідомило, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років; рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 у справі №140/6176/24 виконано в межах покладених зобов`язань та таке судове рішення не містить зобов`язання щодо обчислення тривалості страхового стажу за період з 01.01.2004 по 31.12.2019 з урахуванням вимог статті 60 Закону №1788-XII (а.с. 19).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ, позивач звернулася до суду з даним позовом.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законами №1788-ХІІ та №1058-IV. Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом №1788-ХІІ.

Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Статтею 60 Закону № 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Статтею 7 зазначеного Закону регламентовано, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.

Пунктами 7, 12 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2001 №2586-III «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (далі Закон №2586-III) визначено, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу; протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я, посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою, залучених до надання реабілітаційної допомоги у складі мультидисциплінарних реабілітаційних команд в закладах охорони здоров`я», зокрема, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я.

Перелік закладів охорони здоров`я містить, зокрема, санаторій (у т.ч. дитячий, однопрофільний, багатопрофільний, спеціалізований).

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 № 514 затверджено «Перелік протитуберкульозних закладів, в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.2 Санаторно-курортні заклади: санаторій (протитуберкульозний, туберкульозний, спеціалізований, спеціальний, у т.ч. дитячий).

Отже, протитуберкульозний дитячий санаторій належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом із записів №№6-13 трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 06.03.1993 по 25.11.2019 працювала на посадах санітарки-прибиральниці, молодшої медичної сестри в Обласному дитячому протитуберкульозному санаторії «Згорани» (з 06.06.2019 реорганізовано в Комунальне підприємство «Волинський обласний санаторій «Згорани» Волинської обласної ради (а.с.13-17).

Крім того, довідкою Волинського обласного санаторію «Лісова пісня» (правонаступника Комунального підприємства «Волинський обласний санаторій «Згорани» Волинської обласної ради) від 29.05.2022 №01-13/104 також підтверджено, що позивач дійсно працювала в Обласному дитячому протитуберкульозному санаторії «Згорани» у період з 06.03.1993 по 25.11.2019. Така ж довідка містить відомості про перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати: з 15.08.2013 по 30.08.2013, з 01.11.2015 по 15.11.2015, з 11.08.2017 по 11.08.2017, з 17.01.2019 по 17.01.2019 та у відпустках по догляду за дитиною: з 19.11.2007 по 18.08.2010 по догляду за дитиною віком до трьох років, з 19.08.2010 по 18.08.2021 по догляду за дитиною віком до чотирьох років, однак 17.01.2011 така відпустка була перервана згідно наказу №7-ос від 17.01.2011 (а.с.22).

З вище наведеного слідує, що ОСОБА_1 у період з 06.03.1993 по 25.11.2019 працювала на посадах санітарки-прибиральниці, молодшої медичної сестри в інфекційному закладі охорони здоров`я.

Як встановлено судом вище, позивачу період роботи з 06.03.1993 по 31.12.2003 зараховано подвійному розмірі, а період роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 в одинарному розмірі (а.с. 8 зворот). При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що пільгове обчислення страхового стажу відповідно до статті 60 Закону №1788-XII застосовується лише до 01.01.2004.

Суд наголошує, що за правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.

Суд також зазначає, що редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №689/872/17,

У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058 та Законом №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону №1788-XII, то він мав би виключити із Закону №1788-XII усі інші положення, чого зроблено не було.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідно до довідки від 29.05.2022 №01-13/104 позивач ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати: з 15.08.2013 по 30.08.2013 (наказ №64 від 12.08.2013), з 01.11.2015 по 15.11.2015 (наказ №48-в від 29.10.2015), з 11.08.2017 по 11.08.2017 (наказ №34-в від 11.08.2017), з 17.01.2019 по 17.01.2019 (наказ №17-ос від 16.01.2021) та у відпустках по догляду за дитиною: з 19.11.2007 по 18.08.2010 по догляду за дитиною віком до трьох років (наказ №190 від 19.11.2007), з 19.08.2010 по 18.08.2021 по догляду за дитиною віком до чотирьох років (наказ №116-ом від 19.11.2010), однак 17.01.2011 відпустка по догляду за дитиною віком до чотирьох років перервана (наказ №7-ос від 17.01.2011) (а.с.22).

Згідно з частинами першою, другою статті 84 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та роботодавцем, але не більше 30 календарних днів на рік.

Статтею 181 КЗпП України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Суд зазначає, що пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ, а саме робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП України).

Отже, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.

Аналіз наведених норм прав свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону №1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, тому період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №314/404/17, від 28.11.2019 справа №349/422/16-а.

Відтак, період перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 15.08.2013 по 30.08.2013, з 01.11.2015 по 15.11.2015, з 11.08.2017 по 11.08.2017, з 17.01.2019 по 17.01.2019 та у відпустках по догляду за дитиною: з 19.11.2007 по 18.08.2010 та з 19.08.2010 по 18.08.2021, яка фактично була перервана з 17.01.2011, зараховується до стажу роботи лише в одинарному розмірі, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного суд вважає, що стаж роботи позивача в Обласному дитячому протитуберкульозному санаторії «Згорани» (яке в подальшому було реорганізовано в Комунальне підприємство «Волинський обласний санаторій «Згорани» Волинської обласної ради) з 01.01.2004 по 25.11.2019, за винятком періодів перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною: з 15.08.2013 по 30.08.2013, з 01.11.2015 по 15.11.2015, з 11.08.2017 по 11.08.2017, з 17.01.2019 по 17.01.2019, з 19.11.2007 по 18.08.2010 та з 19.08.2010 по 17.01.2011, повинен зараховуватися у подвійному розмірі, а ГУ ПФУ у Волинській області протиправно не було враховано позивачу при призначенні пенсії вказані періоди у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області протиправною щодо незарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії періоду роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ період роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019, за винятком періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною: з 15.08.2013 по 30.08.2013, з 01.11.2015 по 15.11.2015, з 11.08.2017 по 11.08.2017, з 17.01.2019 по 17.01.2019, з 19.11.2007 по 18.08.2010 та з 19.08.2010 по 17.01.2011, та провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії з 02.08.2023.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 484,48 грн, що був сплачений в сумі 968,96 грн платіжною інструкцією від 18.12.2024 (а. с. 5).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо незарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії періоду роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.01.2004 по 25.11.2019, за винятком періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною: з 15.08.2013 по 30.08.2013, з 01.11.2015 по 15.11.2015, з 11.08.2017 по 11.08.2017, з 17.01.2019 по 17.01.2019, з 19.11.2007 по 18.08.2010, з 19.08.2010 по 17.01.2011, та провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії з 02.08.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири грн 48 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, код ).

Суддя О. О. Андрусенко