Справа № 600/3969/24-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3969/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фону України в Харківській області № 30 від 05 червня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначити ОСОБА_1 нарахування пенсії за віком, як учаснику бойових дій з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком - починаючи з 29 травня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії з урахуванням вимог п.4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас рішенням відповідача відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Так відповідачем не зараховано період роботи в колгоспі з 02.02.1985 р. по 31.12.1998. Позивач вказує, що ним надано повний пакет документів. Водночас надати уточнюючу довідку за вказаний період тимчасово не можливо, оскільки територія на якій знаходився колгосп "Родина" знаходиться під окупацією російської федерації. Однак зазначає що записи в трудовій книжці позивача є достатніми для підтвердження стажу, оскільки зроблено чітко та без виправлень.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав відзив на позов, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказував, що оскільки відсутня інформація про встановлений та виробничий мінімум трудової участі в господарстві, підстав для зарахування вказаного періоду не має. Рекомендовано надати уточнюючу довідку за даний період з встановленим та виробленим мінімумом в колгоспі.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

29.05.2024 р. позивач звернувся з заявою про призначення пенсії до органів ПФУ.

05.06.2024 р. рішення відповідача № 30 відмовлено в призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій. Зазначено що необхідний вік становить 55 років. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж становить 25 років. Страховий стаж заявника становить 20 років 09 місяців 24 дні.

До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі згідно наданої трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 20.10.1988 року, з 02.02.1985 року по 31.12.1998 рік, оскільки відсутня інформація про встановлений виробничий мінімум трудової участі в господарстві. Рекомендовано надати уточнюючу довідку за даний період з встановленим та виробленим мінімумом в колгоспі та довідку про перейменування.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначають положення Закону № 1058-ІV.

Право на отримання пенсій мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж (п. 1 ч. 1 Закону № 1058-IV).

У відповідності до п.4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Страховий стаж - це період, протягом якого людина підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески.

Поняття "страховий стаж" запроваджено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набув чинності з 01.01.2004.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, встановлених цим Законом.

Отже, періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення", а після 01.01.2004 - Законом № 1058-IV.

Водночас до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Згідно вкладення до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 позивач з 02.02.1985 по 01.04.2000 працював в колгоспі "Родина" та був членом даного колгоспу (записи № 1, № 2)

При цьому, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за позивача сплачено страхові внески в період з 01.01.1999 по 30.03.2000 КСП "Батьківщина".

Відповідачем не заперечується що в період з 01.01.1999 по 30.03.2000 за позивача сплачено страхові внески КСП "Батьківщина".

За період роботи в колгоспі "Родина" позивач відпрацював наступну кількість трудоднів (сторінки 12-13 трудової книжки):

- 1985 рік: мінімум 240 трудоднів, відпрацьовано 242;

- 1986 рік: мінімум 280 трудоднів, відпрацьовано 306;

- 1987 рік: мінімум 280 трудоднів, відпрацьовано 325;

- 1988 рік: мінімум 280 трудоднів, відпрацьовано 325;

- 1989 рік: мінімум 280 трудоднів, відпрацьовано 333;

- 1990 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 268;

- 1991 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 303;

- 1992 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 294;

- 1993 рік: мінімум 260 трудоднів, відпрацьовано 267;

- 1994 рік: мінімум 260 трудоднів, відпрацьовано 312;

- 1995 рік: мінімум 260 трудоднів, відпрацьовано 300;

- 1996 рік: мінімум 260 трудоднів, відпрацьовано 280;

- 1997 рік: мінімум 260 трудоднів, відпрацьовано 251;

- 1998 рік: мінімум 260 трудоднів, відпрацьовано 299.

Записи про членство та про роботу в колгоспі в трудовій книжці колгоспника позивача не суперечать один одному, зроблені за всіма правилами, чітко, без виправлень, печатка читається. Інформація про встановлений мінімум по колгоспу та відпрацьовані трудодні в трудовій книжці наявні.

Ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника позивач протягом 1985-1989, 1991-1996 та за 1998 виконував встановлений щорічний мінімум трудової участі, тобто зазначений період має бути зарахований до страхового стажу позивача в повному обсязі. За 1990, 1997 не виконано щорічний мінімум. Отже за 1990 та за 1997 роки позивачу слід зарахувати 251 та 268 днів.

Натомість, в рішенні про відмову у призначенні пенсії відповідачем зазначено, що ним не зараховано до страхового стажу період з 02.02.1985 по 31.12.1998 у зв`язку з тим, що відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі.

Для зарахування даного періоду до стажу позивачу було запропоновано надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум та вироблені трудодні за період роботи в колгоспі.

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, (далі - Інструкція № 58) трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції № 58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу. Прийняття на підтвердження стажу роботи інших письмових документів застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.06.2020 у справі № 359/2076/17, від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22.

При цьому, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок організації ведення документообігу на підприємстві, не може бути правомірною підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист в питанні зарахуванні страхового стажу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Підстави для внесення записів про відпрацьовані позивачем трудодні в його трудовій книжці зазначені. Крім того зазначені записи засвідчені печатками колгоспу, що свідчить про їх достовірність.

Отже, відповідачем безпідставно не враховано в повному обсязі до страхового стажу позивача періоди з 02.02.1985 по 31.12.1989, з 01.01.1991 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998, а також 251 день за 1990 рік та 268 днів за 1997 рік.

Окрім того, вимога відповідача надати уточнюючу довідку про роботу в колгоспі "Родина" у спірному періоді є не тільки безпідставною, але і нереальною для виконання, оскільки зазначений колгосп розташовувався в смт.Новотроїцьке Волновахського району Донецької області (про що зазначено на відбитках печатки колгоспу, наявних в трудовій книжці), яка на сьогоднішній день окупована російською федерацією.

Суд критично оцінює доводи відповідача, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області піддає сумніву наявних у позивача первинних документів (трудову книжку колгоспника) і вимагає надати уточнюючу довідку, розуміючи, що позивач не зможе її надати у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та окупацією Донецької області, на території якої знаходився колгосп, в якому він працював. На сьогоднішній день навіть невідомо чи первинні документи по колгоспу "Родина" взагалі збереглися, чи можливо знищені в ході бойових дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Відтак всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії лише з тих підстав, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації частина території України опинилася в окупації.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією першої по відношенню до громадян України відповідачем неправомірно відмовлено у врахуванні до стажу період роботи позивача в колгоспі "Родина", який знаходився на території, що зараз окупована російською федерацією, оскільки інформація необхідна для врахування даних періодів до стажу в повному обсязі наявна в трудовій книжці колгоспника позивача. Прагнення уточнити певні дані не може позбавляти особу права на пенсію.

Суд звертає увагу, що страховий стаж, необхідний позивачу для призначення пенсії за віком, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" складає понад 34 роки.

За таких обставин оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №30 від 05.06.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, суд зобов`язує відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 02.02.1985 по 31.12.1989, з 01.01.1991 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998, а також 251 день за 1990 рік та 268 днів за 1997 рік, а також повторно розглянути заяву від 29.05.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому суд звертає увагу позивача, що не підлягає зарахуванню в повному обсязі страховий стаж за 1990 та 1997 роки, оскільки як зазначалось, позивачем не виконано норматив трудоднів.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначити ОСОБА_1 нарахування пенсії за віком, як учаснику бойових дій з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком - починаючи з 29 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення ст. 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

При цьому, суд зауважує, що статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії або рішення про відмову у призначенні пенсії, суд дійшов висновку, що в даному випадку, необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Порядку № 22-1 з урахуванням висновків суду.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З метою ефективного захисту порушеного права, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд у цій справі вважає за необхідне зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 02.02.1985 по 31.12.1989, з 01.01.1991 по 31.12.1996, з 01.01.1998 по 31.12.1998, а також 251 день за 1990 рік та 268 днів за 1997 рік, а також повторно розглянути заяву від 29.05.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому суд звертає увагу позивача, що не підлягає зарахуванню в повному обсязі страховий стаж за 1990 та 1997 роки, оскільки як зазначалось, позивачем не виконано норматив трудоднів.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність вчинених ним дій.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 8 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню в сумі 1211,20 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фону України в Харківській області № 30 від 05 червня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 02.02.1985 по 31.12.1989, 251 день за 1990 рік, з 01.01.1991 по 31.12.1996, 268 днів за 1997 рік, з 01.01.1998 по 31.12.1998.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.05.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн.

6. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, під`їзд 3, поверх 2, м. Харків, 61022, Код ).

Суддя І.В. Маренич