Справа № 640/33029/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року справа №640/33029/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову від 02.03.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в призначені пенсії за віком позивачу відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити позивачу пенсію відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 27.02.2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року відкрите провадження в адміністративній справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи № 640/33029/21 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу № 640/33029/21 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року адміністративна справа № 640/33029/21 прийнята до провадження суддею Панченко Н.Д.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що спірними рішенням йому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) зі зниженням пенсійного віку згідно з статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон №796) з підстав неврахування періоду роботи під час ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно до довідки від 21.02.2020 року №83 з 28.08.1986 по 08.09.1986 (не підтверджено первинними документами), з 29.05.1987 по 12.06.1987 (не відповідає первинним документам).

Позивач не погоджується зі спірними рішеннями та вважає, що ним були надані всі необхідні документи, які підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС необхідну кількість днів, у тому числі, і посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії А від 29.11.2019 р.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що неможливо для призначення пенсії застосувати довідку №83 від 21.02.2020, яка складена ПАТ «АТП 13058» та у зв`язку з відсутністю первинних документів про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Московським РУ ГУ МВС України в місті Києві у грудні 1999 року.

29.11.2019 Київською міською державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії НОМЕР_1 , виданий Московським РУ ГУ МВС України в місті Києві у грудні 1999 року.

27.02.2020 громадянин ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як ліквідатор аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням №97 від 02.03.2020 відмовлено Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, зазначивши, що відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами), документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також у рішенні відповідач зазначив, що відповідно до наданих документів: трудова книжка, диплом, довідка про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення учасника ліквідації ЧАЕС 2 категорії, загальний страховий стаж Позивача складає 24 роки 8 місяців 6 днів (в тому числі робота під час ліквідації аварії на ЧАЕС складає 15 днів).

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасники ліквідації наслідків, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, мають право на пенсію зі зниженням на 8 років за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не враховані до стажу періоди роботи під час ліквідації аварії на ЧАЕС, які вказані в довідці від 21.02.2020 № 83 з 28.08.1986 р. по 08.09.1986 р. (не підтверджено первинними документами), з 29.05.1987 р. по 12.06.1987 р. (не відповідає первинним документам).

Враховуючи вищевикладене, відповідач у призначенні пенсії за віком згідно з заявою від 19.02.2020 №1978 позивачу відмовив.

Позивач вважає, що йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відповідним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 N 1788-XII, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 N 796-XII.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

На підставі частини третьої статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, в тому числі є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків (пункт 1); потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону N 796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 01.07.86 незалежно від кількості робочих днів, а з 01.07.86 по 31.12.86 - не менше 5 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 8 років; які працювали з 01.07.86 по 31.12.86 у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році мають право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Пунктом 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551 та чинним на час видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, було передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році" (категорія 2) серії А синього кольору.

Пунктом 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян встановлено, що посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку;

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 N 13-1), до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 N 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому Законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.

Водночас, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми N 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2019 Київською міською державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорії 2), серії НОМЕР_2 .

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

У спірному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії, зі зниженням пенсійного віку зазначив про неможливість врахування для встановлення пільгового призначення пенсії (із зниженням пенсійного віку) довідки від 21.02.2020 № 83, виданої ПАТ «АТП 13058», оскільки у період з з 28.08.1986 по 08.09.1986 (не підтверджено первинними документами), з 29.05.1987 по 12.06.1987 (не відповідає первинним документам).

Враховуючи зазначене відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком, в тому числі у зв`язку з не підтвердженням періоду перебування у населеному пункті та оплати часу роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС згідно з наданою довідкою.

Проте, суд зазначає, що документом, який підтверджує факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. є саме посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорії 2) серії НОМЕР_2 від 29.11.2019, яке, як було вказано вище, видавалося лише за умови підтвердження участі у ліквідації аварії на ЧАЕС у зазначеній вище кількості днів.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 14.01.1985, позивач у період з 11.01.1985 по 09.12.1988 працював слюсарем по ремонту автомобілів в Київському автотранспортному підприємстві 11168, яке 01.10.1986 року перейменоване в Київське автотранспортне підприємство 23058.

ПАТ «АТП 13058» видано позивачеві довідку від 21.02.2020 №83 за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, яка видана ОСОБА_1 про те, що він був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 у м. Чорнобиль, с. Іллінці, Чорнобильського району, з 28.08.1986 по 08.09.1986, з 03.03.1987 по 17.03.1987, з 29.05.1987 по 12.06.1987. Період зазначеної роботи до 01 січня 1988 року зараховується до стажу при призначенні пенсії в трьохкратному розмірі, а за період з 01 січня 1988 р. по 01 січня 2006 року в полуторному розмірі.

Відповідно до довідки ПАТ «АТП 13058» від 25.02.2020 №84 Київське автотранспортне підприємство 11168 перетворене в Київське автотранспортне підприємство 23058 згідно з наказом Мінавтотранса від 29.04.1986 №91. В свою чергу Київське АТП 23058 перетворене в Київське АТП 13058 наказом Мінавтотранса від 27.07.1988 №3. Наказом РВ ФДМ України по м. Києву, Київське АТП 13058 перетворене у ВАТ АТП 13058 згідно з наказом від 18.11.1997 №1375. Відповідно до наказу від 28.05.2010 №1 ВАТ АТП 13058 перейменоване в ПАТ АТП 13058.

Згідно з наказом Київського АТП 23058 від 27.08.1986 р. №225, зокрема слюсарю АРМ ОСОБА_1 визначено вибути в с. Іллінці, Чорнобильського району для участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Наказом Київського АТП від 03.03.1987 № 41-ок визначено відрядити, зокрема ОСОБА_1 - тн. 6738, в с. Іллінці, Чорнобильського району для виконання робіт з ремонту рухомого складу з 03.03. по 17.03.1987 строком на 15 днів з оплатою відповідно до листа Київвантажавтотранса №5/15-4 ДСП-ІІ від 29.01.1987.

Наказом Київського АТП 23058 від 29.05.1987 №96-ок визначено відрядити, зокрема ОСОБА_1 - тн. 6738, в с. Іллінці, Чорнобильського району для виконання робіт з ремонту рухомого складу зведеної колони Київвантажавтотранса, з 29.05. по 1.06.1987, оплату праці здійснювати відповідно до наказу Київвантажавтотранса №77 від 27.02.1987.

З аналізу відповідних документів судом вбачається, що період з 03.03.1987 по 17.03.1987, який також відображений у спірній довідці від 21.02.2020 №83, зарахований відповідачем до періоду роботи позивача під час ліквідації аварії на ЧАЕС у кількості 15 днів, оскільки він чітко прописаний в наказів Київського АТП від 03.03.1987 № 41-ок та який вважається первинним документом.

В той же час в наказі Київського АТП 23058 від 27.08.1986 р. №225 зазначено про вибування позивача для участі в ліквідації наслідків аварії з 28.08.1986 року, проте іншими первинними документами не підтверджується дата повернення 08.09.1986 року, як зазначено у спірній довідці від 21.02.2020 № 83.

Аналогічна ситуація з періодом, який визначений у спірній довідці від 21.02.2020 № 83, з 29.05.1987 по 12.06.1987, оскільки в наказі Київського АТП 23058 від 29.05.1987 №96-ок зазначено, що період відрядження з 29.05 по 1.06.87.

Згідно з відповідними обставинами відповідач прийшов до висновку, що період роботи з 28.08.1986 по 08.09.1986 не підтверджений первинними документами, з 29.05.1987 по 12.06.1987 не відповідає первинним документам.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідні первинні документи (наказ Київського АТП 23058 від 27.08.1986 р. №225, наказі Київського АТП 23058 від 29.05.1987 №96-ок), які виготовлялися майже 30 років тому, не суперечать спірній довідці, а містять лише не повну інформацію, тобто інформацію про не повний період.

В той же час, в матеріалах справи є ще довідка Київського АТП від 16.10.1992 року №100, яка видана ОСОБА_1 про те, що за роботу з 28.08.1986 по 08.09.1986 та з 29.05.1987 по 12.06.1987 в населеному пункті с. Іллінці, Чорнобильського району, по особистому листку 6738 виплачена заробітна плата у розмірі 551,56 карбованців, з урахуванням коефіцієнта 3 відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7.

Тобто, відповідна довідка повністю кореспондується у спірній частині щодо періодів з 28.08.1986 по 08.09.1986 та з 29.05.1987 по 12.06.1987 зі спірною довідкою від 21.02.2020 №83.

Отже, вказані документи при їх аналізі в сукупності визначають конкретний період перебування позивача у зоні відчуження та його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.93 N 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" м. Чорнобиль та с.Іллінці, Чорнобильського району, Київської області, належить до зони відчуження.

Отже, подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС протягом періоду, визначеного довідкою ПАТ «АТП 13058» від 21.02.2020 №83 за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, яка видана ОСОБА_1 про те, що він був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 у м. Чорнобиль, с. Іллінці, Чорнобильського району, з 28.08.1986 по 08.09.1986, з 03.03.1987 по 17.03.1987, з 29.05.1987 по 12.06.1987. Період зазначеної роботи до 01 січня 1988 року зараховується до стажу при призначенні пенсії в трьохкратному розмірі, а за період з 01 січня 1988 р. по 01 січня 2006 року в полуторному розмірі.

Разом із тим, відповідачами не взято до уваги подані документи та як наслідок, відмовлено позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку у зв`язку з неврахуванням всіх обставин (періодів роботи), які мають значення при прийнятті відповідного рішення.

Суд зазначає, що окремі недоліки відповідних документів, факт належності яких позивачу встановлено судовим рішенням, не можуть бути підставою для їх неврахування, оскільки визначальним є підтвердження факту періоду роботи (служби) у зоні відчуження, а не правильність складення, зокрема, такої довідки чи наявність всіх без винятку первинних документів.

Основним доказом участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), видане на ім`я позивача, яке підтверджує статус ліквідатора, громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом, юридичний факт належності якого позивачу встановлено судовим рішенням.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, сторони до суду не надали.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в постановах від 19 вересня 2018 року по справі N 308/13277/16-а, від 24 липня 2018 року по справі N524/2062/17, від 31 жовтня 2018 року по справі N 205/4590/16-а.

Відповідно, судом вбачається наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем разом із заявою відповідачу було подано достатньо документів для підтвердження періоду роботи позивача по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому у позивача наявне право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та на зарахування всього періоду відповідної роботи, а не лише 15 днів.

В свою чергу відмова відповідача щодо призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є протиправною.

Суд, вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (частина 2 статті 245). У цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Тому, оскільки при вирішенні питання, яке віднесене до повноважень пенсійного органу, останнім не були враховані всі обставини, які мають суттєве значення для прийняття відповідного рішення, судом вбачається, що ефективним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 27.02.2020 №1978 з урахуванням висновків суду у даній справі та з урахуванням довідки ПАТ «АТП 13058» від 21.02.2020 №83.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування основної частини позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову від 02.03.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) від 27.02.2020 №1978 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду у цьому рішенні та з урахуванням довідки ПАТ «АТП 13058» від 21.02.2020 №83, та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.03.2025.

Суддя Панченко Н.Д.