Справа № 160/31978/24
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДубина Ю.О.
представника позивача представника відповідача Черновол А.О., Мелешко Н.П. Волощина В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Кароліна" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області:
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
участь у перевірці зі сторони відповідача приймали участь особи, які не зазначені у направленні на перевірку та посвідчення, яких не надавались: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
позивач надавав відповіді на всі запити податкового органу;
господарські операції позивача з його контрагентами: ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+», є реальними та підтверджуються первинними документами; товарно-транспортні накладні на перевезення товару не є обов`язковими під час оподаткування операцій купівлі-продажу товару;
відповідач безпідставно не врахував акт інвентаризації, що був складений на вимогу відповідача та наданий останньому разом із запереченнями на акт перевірки;
підприємством позивача під час господарської діяльності використовується різні одиниці вимірювання (перерахунок тон і метри тощо), у зв`язку з чим частина товару передається в обробку, яка здійснюється н власному обладнанні підприємства позивача; також перерахуванням в інші одиниці вимірювання здійснюється, якщо контрагент бажає отримати товар в інших одиницях вимірювання (тони, кілограми, метри, штуки); переведення одиниць товару з тон у кілограми тощо не є порушенням податкового законодавства та не випливає на оподаткування господарських операцій;
підприємство позивача працює за умови отримання попередньої оплати, а також відпускає товар на умов відстрочення платежу; у разі отримання позивачем попередньої оплати частина ПДВ припадає на попередні періоди, а прибуток припадає на поточний період, а тому прибуток може перевищувати ПДВ; в свою чергу, якщо у поточному періоді буде отримана попередня оплата за товар, а відвантаження не відбудеться, сума ПДВ може перевищувати прибуток; вказане призвело до формування відповідачем розрахунків без урахування всіх обставин; товар оприбутковувався приходною накладною на рахунку 281 в одиницях згідно отриманої накладної у тонах, а при необхідності цей товар переводився у іншу одиницю вимірювання мерти, з переведенням на інше субконто рахунок 281, складається відповідний акт, внаслідок чого виникають проводки Дт281-Кт281; таким чином, висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ є безпідставними;
оскільки електромобіль, який належить позивачу, не є об`єктом оподаткування, то позивач не повинен подавати звітності за формою 20-ОПП;
Ухвалою суду від 12.12.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:
відповідач зазначає, що направив до позивача вимогу стосовно проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей; до перевірки не надано акт інвентаризації, яку провів позивач 02.08.2024 року; за вказаних обставин позивачем невірно відображено залишки товарно-матеріальних цінностей : недостача 11 625 833,31 грн. та надлишок 17 841 058,65 грн.; у зв`язку з цим відповідачем нараховані грошові зобов`язання з ПДВ та податку на прибуток, а також штрафна санкція за не реєстрацію податкових накладних;
у ході перевірки встановлено розбіжності між даними декларації з ПДВ та декларації з податку на прибуток: підприємством занижено базу оподаткування ПДВ на суму 155 433 грн. та на суму 2 330 146 грн., а також застосовано штрафну санкцію за не реєстрацію податкових накладних;
у ході перевірки встановлено нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами: ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+», оскільки не надано у повному обсязі товарно-транспортні накладні та сертифікати якості; перевіркою не встановлено походження товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання; контрагенти позивача не мають об`єктів оподаткування;
в ході перевірки встановлено відображення операцій методом подвійного запису по рахунку 28 «товари» Дт28-28Кт, на загальну суму 39 033 484 грн.; перевіркою встановлено невідповідність кількості товарно-матеріальних цінностей, які обліковуються по Дт та Кт вищевказаної проводки, тобто згідно бухгалтерського обліку по Дт та Кт відображено різну кількість товарно-матеріальних цінностей; позивач не надано жодних пояснень та жодного документу на підтвердження здійснення проводки Дт28-28Кт;
позивач має у власності електромобіль, який використовується у господарській діяльності, однак не подав повідомлення за формою 20-ОПП;
також позивач має на праві власності об`єкт нерухомого майна, відмінне від земельної ділянки, однак не подавав декларацію та не сплачував податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;
позивач проігнорував вимоги відповідача про надання документів та пояснень, про що складено акти.
Ухвалою суду від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
Відповідач провів документальну планову перевірку позивача, за наслідками якої складено акт від 23.08.2024 року № 2377/04-36-07-04/13469980.
Висновки акту перевірки стосовно виявлених порушень:
1. п.189.1 ст.189, п.198.2, п.198.3, абз.«г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено суми податку на додану вартість на загальну суму 5 411 126 грн. в т.ч. за жовтень 2017 на суму 5 430 грн., за листопад 2017 на суму 29 164 грн., за грудень 2017 на суму 78 390 грн., за лютий 2018 на суму 148 143 грн., за березень 2018 на суму 222 555 грн., за квітень 2018 на суму 336 598 грн,, за червень 2018 на суму 305 416 грн., липень 2018 на суму 56 201 грн., серпень 2018 на суму 34 438 грн., вересень 2018 на суму 47 048 грн., серпень 2019 на суму 267 495 грн., вересень 2019 на суму 155 091 грн., жовтень 2019 на суму 31 883 грн., листопад 2019 на суму 5 253 грн., за травень 2020 на суму 271 666 грн., за червень 2020 на суму 200 618 грн., липень 2020 на суму 231 465 грн., жовтень 2020 на суму 12 620грн., за травень 2021 на суму 27 733 грн., за червень 2021 на суму 1335 грн., липень 2021 на суму 23 858 грн., грудень 2022 на суму 124 грн., березень 2023 на суму 90 242 грн., квітень 2023 на суму 665 722 грн., січень 2024 на суму 101 297 грн., березень 2024 на суму 2 061 341 грн., та зменшено відємне значення обєкта оподаткування на загальну суму 294 911 грн.;
2. Відповідно ст.120-1, п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України буде застосовано штрафну санкцію не реєстрацію податкових накладних;
4. п.п.266.1.1 п.266.1, пп.266.2.1, пп. 266.2.2 п.266.2, п.266.3, пп.266.9:1 п.266.9 ст.266 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р., зізмінами та доповненнями, в результатічого занижено податок на нерухомемайно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 36 638 грн., у тому числі: за 2021 в сумі 36 638 грн.;
5. пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.49.2 ст.49, пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р., зі змінами та доповненнями, не подана податкова декларація з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021, рік, відповідальність платника передбачена п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010р., зі змінами та доповненнями;
6. п.п. 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, п.63.3 ст.63, 117.1 статті 117 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010р., зі змінами та доповненнями не надало до відповідного контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП на легковий загальний універсал-В Jaguar І- РАСЕ, 2020 р.в. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію від 31.01.2020 року;
9. пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 з урахуванням пп. 170.1.2 п.170.1 ст.170 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), що призвело до не нарахування, не утримання та не перерахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 124219,41 грн., у тому числі: за грудень 2021 року на суму 337,61 грн., за січень 2022 року на суму 2549,94 грн., за лютий 2022 року на суму 2549,94 грн., за березень 2022 року на суму 2549,94 грн., за квітень 2022 року на суму 2549,94 грн., за травень 2022 року на суму 2549,94 грн., за червень 2022 року на суму 2549,94 грн., за липень 2022 року на суму 2549,94 грн., за серпень 2022 року на суму 2549.94 грн., за вересень 2022 року на суму 2549,94 грн., за жовтень 2022 року на суму 2549.94 грн., за листопад 2022 року на суму 2549,94 грн., за грудень 2022 року на суму 2549.94 грн., за січень 2023 року на суму 6471,50 грн., за лютий 2023 року на суму 6471.50 грн., за березень 2023 року на суму 6471,50 грн., за квітень 2023 року на суму 6471.50 грн., за травень 2023 року на суму 6471,50 грн., за червень 2023 року на суму6471.50 грн., за липень 2023 року на суму 6471,50 грн., за серпень 2023 року на суму6471.50 грн., за вересень 2023 року на суму 6471,50 грн., за жовтень 2023 року на суму 6471.50 грн., за листопад 2023 року на суму 6471,50 грн., за грудень 2023 року на суму 6471.50 грн., за січень 2024 року на суму 7812,26 грн., за лютий 2024 року на суму 7812,26 грн.;
10. пп.1.4, 1.6 п. 16 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання по військовому збору у сумі 1746,00 грн., у тому числі: за квітень 2018р. на суму 145,50 грн., за травень 2018р. на суму 145,50 грн., за червень 2018р. на суму 145,50 грн., за липень 2018р. на суму 145,50 грн., за серпень 2018р. на суму 145,50 грн., за вересень 2018р. на суму 145,50 грн., за жовтень 2018р. на суму 145,50 грн., за листопад 2018р. на суму 145,50 грн., за грудень 2018р. на суму 145,50 грн., за січень 2019р. на суму 145,50 грн., за лютий 2019р. на суму 145,50 грн., за березень 2019р. на суму 145,50 грн.
Підстави для прийняття вказаних вище податкових повідомлень рішень наступні:
позивач проігнорував вимоги відповідача про надання документів та пояснень, про що складено акти.
відповідач зазначає, що направив до позивача вимогу стосовно проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей; до перевірки не надано акт інвентаризації, яку провів позивач 02.08.2024 року; за вказаних обставин позивачем невірно відображено залишки товарно-матеріальних цінностей : недостача 11 625 833,31 грн. та надлишок 17 841 058,65 грн.; у зв`язку з цим відповідачем нараховані грошові зобов`язання з ПДВ та податку на прибуток, а також штрафна санкція за не реєстрацію податкових накладних;
у ході перевірки встановлено розбіжності між даними декларації з ПДВ та декларації з податку на прибуток: підприємством занижено базу оподаткування ПДВ на суму 155 433 грн. та на суму 2 330 146 грн., а також застосовано штрафну санкцію за не реєстрацію податкових накладних;
у ході перевірки встановлено нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами: ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+», оскільки не надано у повному обсязі товарно-транспортні накладні та сертифікати якості; перевіркою не встановлено походження товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання; контрагенти позивача не мають об`єктів оподаткування;
в ході перевірки встановлено відображення операцій методом подвійного запису по рахунку 28 «товари» Дт28-28Кт, на загальну суму 39 033 484 грн.; перевіркою встановлено невідповідність кількості товарно-матеріальних цінностей, які обліковуються по Дт та Кт вищевказаної проводки, тобто згідно бухгалтерського обліку по Дт та Кт відображено різну кількість товарно-матеріальних цінностей; позивач не надано жодних пояснень та жодного документу на підтвердження здійснення проводки Дт28-28Кт;
позивач має у власності електромобіль, який використовується у господарській діяльності, однак не подав повідомлення за формою 20-ОПП;
також позивач має на праві власності об`єкт нерухомого майна, відмінне від земельної ділянки, однак не подавав декларацію та не сплачував податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;
позивач проігнорував вимоги відповідача про надання документів та пояснень, про що складено акти.
Щодо доводів позивача - участь у перевірці зі сторони відповідача приймали участь особи, які не зазначені у направленні на перевірку та посвідчення, яких не надавались: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то суд зазначає наступне.
У акті перевірки вказано, що зазначені вище особи працівники відповідача брали участь у перевірці на підставі направлень та посвідчень.
У матеріалах справи містяться копії направлень на зазначених двох осіб, у яких міститься підпис головного бухгалтера позивача.
За вказаних обставин, суд відхиляє даний довод позивача.
Щодо недостовірного відображення залишків товарно-матеріальних цінностей та проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на підприємстві позивача.
У акті перевірки вказано про те, що підприємством недостовірно відображено залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.03.2024 року: недостача 11 625 833,31 грн. та надлишок 17 841 058,65 грн.
Відповідно підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (пункт 198.5 статті 198 Податкового кодексу України)
За змістом наведених норм, платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
При цьому під положення зазначеної статті підпадають і ті товари, нестачу яких виявлено за результатами проведеної вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу контролюючого органу.
Отже, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 у справі №807/1556/17.
Згідно приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Частинами першою та другою статті 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.
Відповідно до пункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючий орган під час проведення перевірки має право, зокрема, вимагати від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
Правила проведення інвентаризації для юридичних осіб, у тому числі обов`язкові випадки її проведення та оформлення результатів інвентаризації визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року №879 (далі - Положення №879), пунктом 5 розділу І якого встановлено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.
Пунктом 7 розділу І Положення №879 встановлено випадки обов`язкового проведення інвентаризації, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.
За приписами пункту 1 розділу II вказаного Положення, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства
У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.
Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про наступне:
- контролюючий орган під час проведення перевірки має право вимагати проведення платником податків інвентаризації;
- контролюючий орган має направити належним чином оформлений документ, який містить вимогу на проведення інвентаризації;
- платник податків, який отримав вимогу про проведення інвентаризацію, зобов`язаний провести інвентаризацію;
- розпорядчим документом керівника платника податків створюється інвентаризаційна комісія. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії та у присутності матеріально відповідальної особи;
- посадові особи контролюючого органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.
На підтвердження проведення інвентаризації позивачем надано акт інвентаризації від 02.08.2024 року № 1 на загальну суму товарно-матеріальних цінностей 21 295 464 грн.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи акт інвентаризації № 1 від 02.08.2024 року додано позивачем до заперечень на акт перевірки, що також підтверджує відповідач у своїх поясненнях.
Таким чином, доводи контролюючого органу відносно того, що позивачем не було направлено результати проведеної інвентаризації не відповідає фактичним обставинам справи.
Щодо присутності фахівців контролюючого органу під час проведення інвентаризації, то слід зазначити, що посадові особи контролюючого органу можуть бути присутні при проведенні інвентаризації за їх згодою, проте така присутність не є обов`язковою.
Доказів щодо неможливості прийняти участь в проведенні інвентаризації (проводилась в межах проведення перевірки) чи відмови Товариством фахівцям відповідача бути присутніми під час проведення інвентаризації, контролюючим органом не надано, матеріали справи таких не містять.
В контексті наведено слід зазначити, що нормами Положення №879 не визначено, що інвентаризацію у законний спосіб можливо провести тільки на день її призначення, або виключно в день її призначення.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У спірних правовідносинах контролюючим органом не доведено обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
В контексті наведених обставин, суд зазначає про не виконання контролюючим органом всіх заходів з метою встановлення об`єктивних обставин, натомість притягнення до відповідальності за формальними ознаками без належного доказового обґрунтування допущених порушень.
У розумінні пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку є проведення під час податкової перевірки інвентаризації товарів та складання відповідного акту, яким зафіксовано, зокрема факт такої нестачі.
Згідно з частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Викладений в акті перевірки факт відсутності ТМЦ на суму 11 626 833,31 грн. та надлишок ТМЦ на суму 17 841 058,65 грн. встановлений контролюючим органом не у спосіб, передбачений податковим законодавством та спростовується наданими позивачем документами, з огляду на це, висновок про заниження податкових зобов`язань з ПДВ та з податку на прибуток є безпідставним.
Стосовно доводу відповідач про те, що в ході проведення перевірки встановлено розбіжності між даними декларацій з податку на прибуток та ПДВ та внаслідок чого відповідачем зроблено висновок про заниження бази ПДВ позивачем у грудні 2018 році на 118 612 грн. та у 1 кварталі 2024 року на суму 36 821 грн. та заниження показників у декларації з податку на прибуток на суму 2 330 146 грн.
Вказані відомості відображено на сторінці 30-31 акту перевірки.
Твердження відповідача зводяться до наведених власних розрахунків без урахування особливостей господарської діяльності позивача: підприємство працює за умови отримання попередньої оплати, а також відпускає товар на умов відстрочення платежу.
Суд зазначає, що у разі отримання позивачем попередньої оплати частина ПДВ припадає на попередні періоди, а прибуток припадає на поточний період, а тому прибуток може перевищувати ПДВ.
В свою чергу, якщо у поточному періоді буде отримана попередня оплата за товар, а відвантаження не відбудеться, сума ПДВ може перевищувати прибуток.
За вказаних обставин, може існувати ситуація у звітності позивача, описана відповідачем на сторінках 30-31 акту перевірки, що, на думку суду, не є порушенням вимог ПК України.
ПК України не визначає порушенням ситуацію, яка описана відповідачем на сторінках 30-31 акту перевірки: розбіжності між даними декларацій з податку на прибуток та ПДВ.
Вказане призвело до формування відповідачем розрахунків без урахування всіх обставин.
Таким чином, висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ та у грудні 2018 році на 118 612 грн. та у 1 кварталі 2024 року на суму 36 821 грн. та заниження показників у декларації з податку на прибуток на суму 2 330 146 грн. є безпідставними та зробленими без урахування всі обставин ведення господарської діяльності позивачем.
А також, відповідач безпідставно включив до податкового повідомлення рішення з податку на прибуток суму грошового зобов`язання у розмірі 419 426 грн. та суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 75 659 грн.
Стосовно господарських операцій позивача з ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+».
Процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість та обґрунтованості формування фінансового результату до оподаткування повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення правосуб`єктності учасників господарської операції.
3. встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку вимог щодо документального підтвердження понесених витрат.
5. встановлення факту понесення позивачем вказаних витрат.
Основним критерієм реальності господарської операції є рух активів або зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника податків, тобто оприбуткування товарно-матеріальних цінностей, отримання матеріального результату від виконання робіт, перерахування грошових коштів контрагентам.
Суд зазначає, що не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) право чинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочин укладений позивачем з ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+» є нікчемними через те, що за ланцюгом між попередніми контрагентами ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+» правочини визнані податковим органом ризикованими, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Крім того, відповідач не надав суду беззаперечних та неспростовних доказів того, що не виконання контрагентами ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+» своїх договірних зобов`язань, мало наслідком безтоварність операцій між позивачем ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+».
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на формування фінансового результату до оподаткування порушення податкової дисципліни, вчинені ТОВ «ВКФ Салфіт», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+» (аналогічну позицію займає Верховний Суд України у постанові від 13.01.2009 року, номер судового рішення в ЄДРСР 3060678).
Будь-яке автоматичне співставлення чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не належними доказами, оскільки це не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть бути належними (постанова Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а).
При здійсненні платником податків господарської діяльності є можливими і збиткові операції; не є обов`язковим або економічних ефект спостерігався негайно одразу після вчинення операції; економічний ефект також може не настати ніколи (постанова Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі № 818/6203/13-а).
За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок можливих протиправних діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Окрім цього, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
В постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду, застосувавши норми пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК, статей 1, 9 Закону № 996-ХІV, так само висновувала, що "…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами».
Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.
Сертифікаційні документи на товар, які, в свою чергу, не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому навіть їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок (постанова Верховного Суду від 09.08.2022 року у справі № 380/1905/20).
Відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу (постанова Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 1570/5614/2012, від 22.10.2019 року у справі № 822/5413/15).
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між позивачем та ТОВ «ВКФ Салфит», ПП «Максимус», ВТО «Компанія «Хімсталь», ТОВ «Транс-Омеж», ТОВ «НВП «Світоч», ТОВ «ТІМ+».
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ВКФ Салфит».
Між сторонами укладено Договір від 10.06.2016 року № 201624, від 12.02.2019 року, у відповідності до умов яких ТОВ «ВКФ Салфит» зобов`язався поставити товар та надати позивачу послуги з переведення товару відповідно, а позивач зобов`язався його оплатити.
Факт виконання договору підтверджується наступними документами: видатковими накладними актами наданих послуг, що міститься у матеріалах справи та відображені в акті перевірки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Транспортування товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, які містяться у матеріалах справи.
Придбані товар оплачені позивачем, що підтверджується виписками з банку, що містяться у матеріалах справи.
У акті перевірки вказано, що придбані товари списані до собівартості реалізованої продукції.
Судом на підставі інформації з ЄДРПОУ встановлено, що ТОВ «ВКФ Салфит». було зареєстроване як юридична особа, на момент здійснення з позивачем господарської діяльності та було платником ПДВ, що вказано в акті перевірки.
Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПП «Максимус».
Між сторонами укладено Договір від 11.04.2017 року № 411-17, від 05.03.2019 року № 305, у відповідності до умови яких ПП «Максимус» зобов`язався поставити товар, а позивач зобов`язався його оплатити.
Факт виконання договору підтверджується наступними документами: видатковими накладними, що міститься у матеріалах справи та відображені в акті перевірки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Транспортування товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, які містяться у матеріалах справи.
Придбані товар оплачені позивачем, що підтверджується виписками з банку, що містяться у матеріалах справи.
Судом на підставі інформації з ЄДРПОУ встановлено, що ПП «Максимус» було зареєстроване як юридична особа, на момент здійснення з позивачем господарської діяльності та було платником ПДВ, що вказано в акті перевірки.
Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Компанія «Хімсталь».
Між сторонами укладено у спрощений спосіб шляхом складання та направлення рахунків.
Факт виконання договору підтверджується наступними документами: видатковими накладними, що міститься у матеріалах справи та відображені в акті перевірки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Транспортування товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, які містяться у матеріалах справи.
Судом на підставі інформації з ЄДРПОУ встановлено, що ТОВ «Компанія «Хімсталь» було зареєстроване як юридична особа, на момент здійснення з позивачем господарської діяльності та було платником ПДВ, що вказано в акті перевірки.
Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Транс-Омеж» (попередня назва ТОВ «ПММ- Україна»).
Між сторонами укладено у спрощений спосіб шляхом складання та направлення рахунків.
Факт виконання договору підтверджується наступними документами: видатковими накладними, що міститься у матеріалах справи та відображені в акті перевірки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Транспортування товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, які містяться у матеріалах справи.
Судом на підставі інформації з ЄДРПОУ встановлено, що ТОВ «Транс-Омеж» було зареєстроване як юридична особа, на момент здійснення з позивачем господарської діяльності та було платником ПДВ, що вказано в акті перевірки.
Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «НВП «Світоч».
Між сторонами укладено у спрощений спосіб шляхом складання та направлення рахунків.
Факт виконання договору підтверджується наступними документами: видатковими накладними, що міститься у матеріалах справи та відображені в акті перевірки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Транспортування товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, які містяться у матеріалах справи.
Судом на підставі інформації з ЄДРПОУ встановлено, що ТОВ «НВП «Світоч» було зареєстроване як юридична особа, на момент здійснення з позивачем господарської діяльності та було платником ПДВ, що вказано в акті перевірки.
Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПП «ТІМ +».
Факт виконання договору підтверджується наступними документами: видатковими накладними, що міститься у матеріалах справи та відображені в акті перевірки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Транспортування товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, які містяться у матеріалах справи.
Придбані товар оплачені позивачем, що підтверджується виписками з банку, що містяться у матеріалах справи.
Судом на підставі інформації з ЄДРПОУ встановлено, що ПП «ТІМ +» було зареєстроване як юридична особа, на момент здійснення з позивачем господарської діяльності та було платником ПДВ, що вказано в акті перевірки.
Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.
Суд звертає увагу на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Універсальний принцип розгляду податкових спорів полягає у наступному: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року по справі № 160/3364/19 про те, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону № 996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
У таких висновках Велика Палата виходила з того, що підтвердженням господарської операції з огляду на визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
ВП ВС зазначила, що самий собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість, контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. Це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Утім, як зазначалось вище, у ході розгляду цієї справи суд не встановив ознак недобросовісності позивача, як і в запереченнях відповідача проти заявлених позовних вимог та доводів позивача не наведено жодних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи фактів узгодженості його дій з недобросовісними контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями товариствами чи сприяння ухиленню ними товару від виконання податкових зобов`язань.
На підставі викладеного, судом відхиляються доводи відповідача про неможливість здійснення контрагентами позивача господарських операцій з позивачем.
Відповідач зазначає, що позивачем надано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ від 17.03.2020 року за лютий 2020, де було відображено ряд. 21 в розмірі 873 599 грн. В той час позивачем надано декларацію за березень 2020 року та відображено ряд.16 в сумі 874 182 грн. В розрахунку за грудень 2022 року від 02.02.2024 року невірно зазначено ряд. 18 на 124 грн. В декларації за лютий 2023 року від 20.03.2023 року та уточнюючих розрахунках за березень, квітень 2023 року невірно зазначений рядок 21 та перенесено значення ряд. 21 до ряд. 16 наступних розрахунків, що призвело до заниження ряд. 18 в березні 2023 року на суму 90 242 грн. в квітні 2023 року на суму 665 722 грн. Вказані дії призвели до заниження ПДВ в травні 2020 року на суму 583 грн., у грудні 2022 року в сумі 124 грн, в березні 2023 року у сумі 90 242 грн., в квітні 2023 року на суму 665 722 грн.
У письмових поясненнях від 07.03.2025 року відповідач вказує на те, що значення рядка 16 декларації з ПДВ за вересень 2023 року на 101 297 грн. перевищує суму ПДВ, яка задекларована в уточнюючому розрахунку з ПДВ за серпень 2023 року.
Однак, судом встановлено, що порушення на суму 101 297 грн. не відображено податковим органом у самому акті перевірки; сума 101 297 грн. згадується лише у додатку до акту перевірки.
Згідно п.п. 5 п.4 розділу V вказаного вище Порядку Розділ II "Податковий кредит": у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду; у рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період.
Позивач під час розгляду справи підтвердив факт заниження ПДВ в травні 2020 року на суму 583 грн.
Відповідач під час розгляду справи у письмових поясненнях від 07.03.2025 року зазначив про те, що заниження ПДВ у грудні 2022 року в сумі 124 грн. не відображено у жодному податковому повідомленні рішенні.
Щодо уточнюючого розрахунку з ПДВ за звітній (податковий) період квітень 2023 року, поданого 13.03.2024 року, то судом встановлено, що позивач у рядку 16 допустив технічну помилку, а саме: невірно зазначив суму від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду 665 722 грн.
Суд зазначає, що допущена позивачем технічна помилка не вплинула на розрахунки з бюджетом, оскільки дане від`ємне значення вже було враховано в декларації з ПДВ за звітній (податковий) період березень 2023 року; у графі «6» уточнюючого розрахунку відповідне збільшення не відбулося.
У графі «6» уточнюючого розрахунку зазначено суму 8210 грн., що відповідає позитивному значенню різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 18 декларації).
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач після проведення перевірки подав уточнені податкові декларації з ПДВ за лютий, березень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень 2024 року, якими усунув виявлене порушення: заниження ПДВ в березні 2023 року у сумі 90 242 грн. та у вересні 2023 року у сумі 101 297 грн.
Відповідно до п.50.1 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені абзацом третім пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу (п.50.2 ПК України).
У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період (п.50.3 ПК України).
Згідно п. 69.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні та прикінцеві положення ПК України у разі самостійного виправлення платником податків з дотриманням порядку, вимог та обмежень, визначених статтею 50 цього Кодексу, помилок, що призвели до заниження податкового зобов`язання у звітних (податкових) періодах, які припадають на період дії воєнного стану, такі платники звільняються від нарахування та сплати штрафних санкцій, передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу, та пені.
Платники податку на додану вартість тимчасово, до припинення або скасування воєнного стану, не мають права на подання уточнюючих розрахунків до податкових декларацій, передбаченого пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу, за звітні (податкові) періоди до лютого 2022 року з показниками на зменшення податкових зобов`язань та/або декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Отже, платник податків вправі подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації, в т.ч. і за період, що перевірявся, оскільки ПК України встановлює заборону на внесення змін до податкової звітності лише під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом, однак ПК України не містить заборони на внесення змін до податкової звітності за звітний (податковий) період, який вже перевірено контролюючим органом, після проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення).
Оскільки позивач скористався своїм правом на внесення змін до податкової звітності та фактично виправив виявлене порушення, виявлене відповідачем під час перевірки, то суд доходить до висновку про відсутність вчинення позивачем наступного порушення: заниження ПДВ в березні 2023 року у сумі 90 242 грн., грн. та у вересні 2023 року у сумі 101 297 грн.
Стосовно не подання контролюючому органу повідомлення за формою 20-ОПП на об`єкт: легковий автомобіль Ягуар І-Pace,2020 року, НОМЕР_2 .
Вказаний автомобіль належить на праві власності позивачу та використовується у господарській діяльності останнього, а тому відповідно до розділу VIII Порядку обліку об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти через які провадиться діяльність.
Також під час розгляду справи знайшло своє підтвердження наступне порушення п. 266.1,1, 266.2.1., 266.3, 266.9.1 ПК України: не нарахування та не сплата позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 36 637,50 грн. за об`єкти: будівля приміщення загального користування 1465,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить позивачу на праві власності; період з 01.03.2021 року по 31.03.2024 року.
Вказаний об`єкт нерухомого майна належить на праві власності позивачу, а тому останній повинен нараховувати та сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Щодо виявленого порушення: відображення операцій методом подвійного запису по рахунку 28 «Товари» Дт28-28Кт на суму 39 033 484 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.03.2024 року.
Перевіркою встановлено невідповідність кількості товарно-матеріальних цінностей, які обліковуються до Дт та Кт вищевказаної проводки. Тобто, згідно бухгалтерського обліку до Дт та Кт відображено різну кількість товарно-матеріальних цінностей.
На сторінці 9 Акту перевірки зазначено про розбіжність номенклатури та залишків товарно-матеріальних цінностей.
Контролюючий орган стверджує, що підприємство повинно було здійснювати оприбуткування/відображення по Дт281 ТМЦ одразу у «вірній» одиниці вимірювання.
Суд зазначає, що укладаючи договір з одним підприємством поставка може здійснюватись в умовних метрах. На час прийняття такого товару на склади підприємству ще невідомо у якій одиниці вимірювання буде подальше постачання такого товару. У зв`язку з чим зміна номенклатури відбувається виключно під час продажу труб та про що робиться відповідний запис по рахунку Дт281.
Отже, Позивачу на момент закупівлі товарно-матеріальних цінностей, невідомо у якому вигляді буде здійснена реалізація товару та чи буде потребувати товарно-матеріальні цінності обробки (сварка, розпилювання тощо). Умови такої роботи обумовлюють необхідність здійснення декількох записів.
Чинне законодавство не забороняє вчиняти подібні дії.
При цьому, таке відображення товарно-матеріальних цінностей по бухгалтерським проводкам не викликає порушень податкового законодавства. Кожна податкова накладна реєструється, а купівля/продаж відображається у податковій звітності.
Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:
- за ст.4 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах: ....превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;
- за ч.5 ст.8 підприємство самостійно: обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку...
- ч. 2 ст.9 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
У акті перевірки на сторінці 29 стосовно даного порушення відповідачем додатково зазначено, що позивачем не надано інвентаризаційний опис, звіряльну відомість інвентаризаційних запасів, протокол інвентаризаційної комісії щодо виявлених розбіжностей.
Як вже зазначив суд у даному рішенні вище: проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 у справі №807/1556/17.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У спірних правовідносинах контролюючим органом не доведено обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
У розумінні пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку є проведення під час податкової перевірки інвентаризації товарів та складання відповідного акту, яким зафіксовано, зокрема факт такої нестачі.
Згідно з частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В контексті наведених обставин, суд окремо зазначає про не виконання контролюючим органом всіх заходів з метою встановлення об`єктивних обставин, а натомість притягнення до відповідальності за формальними ознаками без належного доказового обґрунтування допущених порушень платником податків.
На підтвердження проведення інвентаризації позивачем надано акт інвентаризації від 02.08.2024 року № 1 на загальну суму товарно-матеріальних цінностей 21 295 464 грн.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи акт інвентаризації № 1 від 02.08.2024 року додано позивачем до заперечень на акт перевірки, що також підтверджує відповідач у своїх поясненнях.
Однак, акт інвентаризації № 1 від 02.08.2024 року, складений позивачем, не був врахований відповідачем під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень, хоча він був доданий до заперечень на акт перевірки.
Таким чином, доводи контролюючого органу відносно того, що позивачем не було направлено результати проведеної інвентаризації не відповідає фактичним обставинам справи.
У матеріалах справи містяться акти, які складені позивачем, у яких відображено зміну найменування товару за первинним документом та за фактом, а також зміну кількості товару за документом та фактично, які додавались до заперечень на акт перевірки.
Згідно п.44.6 ПК України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
За вказаних обставин, суд зазначає, що відповідач до передчасного та необгрунтованого висновку у акті перевірки про заниження позивачем показників декларації з податку на прибуток на суму 39 033 484 грн.
Стосовно висновку відповідача про те, що позивач на запити податкового органу не надав первинних документів та пояснень.
У матеріалах справи містяться запити відповідача від 29.07.2024 року № 1, від 29.07.2024 року № 2, від 29.07.2024 року № 3, від 31.07.2024 року № 4, від 08.08.2024 року № 7 та № 8 та від 08.08.2024 року № 9, від 13.08.2024 року № 10, від 13.08.2024 року № 11, від 13.08.2024 року № 12, від 13.08.2024 року № 13.
У запитах від 08.08.2024 року № 7 та № 8 відповідач просив надати документи та інформацію у строк до 09.08.2024 року до 15-30 год. та 16-00 год.
У запиті від 08.08.2024 року № 9 відповідач просив надати документи та інформацію у строк до 12.08.2024 року до 15:00 год.
У запиті від 13.08.2024 року № 10, № 11, № 12, № 13 відповідач просив надати документи та інформацію у строк до 14.08.2024 року.
У матеріалах справи міститься Акт про ненадання документів до перевірки від 15.08.2024 року № 1716/04-36-07-04/13469980, у якому вказано про те, що позивач не надав документи на два запити від 13.08.2024 року № 10, № 11, №12 та № 13.
У матеріалах справи міститься Акт про ненадання документів до перевірки від 12.08.2024 року № 1684/04-36-07-04/13469980, у якому вказано про те, що позивач не надав документи на два запити від 31.07.2024 року №4, від 08.08.2024 року № 7, від 08.08.2024 року № 8, від 08.08.2024 року № 9.
Згідно п. 85.2 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки (п.85.4 ПК України).
Таким чином, податковий орган вправі витребувати від платника податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, які перераховані у п.85.4 ПК України, однак запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Як видно з матеріалів справи перевірка позивача проведена з 29.07.2024 року по 16.08.2024 року.
Отже, відповідач не дотримався під час формування запитів від 13.08.2024 року № 10, № 11, № 12, № 13 положень п.85.4 ПК України в частині встановлення строку (5-ть робочих днів) для платника податків щодо подання документів, оскільки строк встановлений відповідачем у запитах не є розумний та не відповідає п. 85.4 ПК України.
За вказаних обставин позивач був позбавлений можливості надати відповідачу під час перевірки документи, що вимагав податковий орган.
За вказаних обставин, позовні вимоги є частково обгрунтованими, а позов підлягає частковому задоволенню:
Суд зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області:
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 березня 2025 року.

Суддя С.В. Златін