Справа № 120/10149/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 березня 2025 р. Справа № 120/10149/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні протиправно не було здійснено нарахування та виплату передбачених в наказі від 14.03.2024 всіх виплат грошового забезпечення.

Окремо зауважує, що також має право на отримання щомісячної грошової винагороди у розмірі 100000 грн. за час поранення та відпустки для реабілітації починаючи з 04.03.2023 по 08.05.2023.

Ухвалою суду від 07.08.2024 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, 16.08.2024 позивачем до суду подано уточнено позовну заяву.

Ухвалою від 23.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.02.2025 через підсистему «Електронний суд» представником військової частини до суду подано відзив на адміністративний позов, яким заперечує заявлені позовні вимоги.

04.03.2025 позивачем до суду подано відповідь на відзив, якою наполягає, що підчас звільнення з військової служби з ним не розраховано по усім видам грошового забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.

10.03.2025 через підсистему «Електронний суд» представником військової частини до суду подано додаткові пояснення з яких слідує, що відносно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, представник відповідача зазначає, що відповідно довідок про нараховане та утримане грошове забезпечення позивача, він отримав допомогу в грудні 2022 за 2022 в розмірі 5931,38 грн, а також в грудні 2023 за 2023 в розмірі 24573,75 грн., за 2024 рік позивач рапорт на виплату матеріальної допомоги не писав. При цьому наголошено, що виплата матеріальної допомоги у 2024 здійснюється за наявності певних підстав, в наслідок події, яка настала у 2024 або у 2023, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події. Із зазначеного слідує, що позивач своє право реалізував у 2023 році, а у 2024 році не має право на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Стосовно виплати допомоги на оздоровлення за 2024, представник відповідача зауважив, що позивач згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 75 від 14.03.2024, отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2024, що підтверджується грошовим атестатом № 940/21266 від 26.03.2024.

Стосовно не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, представником відповідача наголошено, що відповідно до грошового атестату № 940/21266 від 26.03.2024, позивач отримав грошову допомогу в розмірі 24590,80 грн.

Стосовно виплати грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки, невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024, зазначає, що відповідно до грошового атестату № 940/21266 від 26.03.2024, позивач отримав грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки у розмірі 8191,30 грн., а також грошову компенсацію у розмірі 22935,64 грн. за невикористані дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій.

Стосовно не виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн., за час поранення, представник відповідача зазначає, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Так, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у КНП "Дніпровська міська клінічна лікарня № 6" ДМР позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 05.03.2023 року по 07.03.2023 року у зв`язку з пораненням 04.03.2023 року.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 372 у КНП "Барська МЛ" позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 16.03.2023 року по 07.04.2023 року у зв`язку з пораненням 04.03.2023 року.

Відповідно до довідки ВЛК № 30 від 07.04.2023 року позивачу надано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів, окрім цього встановлено, що поранення військовослужбовця пов`язане з проходженням військової служби, а не захистом Батьківщини, тому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 944 від 05.05.2023 року позивачу здійснено виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 гривень за період з 01.04.2023 року по 07.04.2023 року (відповідно до довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2023 рік - він отримав зазначену виплату у травні 2023 року у розмірі 23333,33 грн), а також на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1174 від 26.05.2023 року позивачу здійснено виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 гривень за період з 04.03.2023 року по 31.03.2023 року (відповідно до довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_2 за 2023 рік - він отримав зазначену виплату у червні 2023 року у розмірі 90322,58 грн).

Додатково зазначає, що у військової частини НОМЕР_2 відсутні правові підстави для виплати позивачу додаткової грошової винагороди за період з 08.04.2023 року по 08.05.2023 року, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства умовами такої виплати є класифікація отриманого поранення ВЛК як тяжкого, а також визнання поранення таким, що пов`язане із захистом Батьківщини. Проте, відповідно до довідки ВЛК №30 від 07.04.2023 року позивачу встановлено, що поранення пов`язане із проходженням військової служби, не встановлено ступінь тяжкості відповідно до вимог Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом від 04.03.2024 за № 29-РС командира військової частини НОМЕР_1 звільнений у запас, згідно підстав пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2024 позивача виключено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 та зазначено здійснити нарахування по усім видам грошового забезпечення, а саме: - відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" провести відрахування коштів із грошового забезпечення за 15 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення за 2024 рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за 2023 рік - 14 діб, за 2024 рік 14.

Виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 2024 рік не отримав.

Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 у розмірі 4% за 24 повних календарних місяці служби.

У зв`язку з не нарахуванням грошового забезпечення під час звільнення з військової служби, позивач 15.04.2024 звернувся зі скаргою на адресу відповідача.

16.05.2024 відповідач листом повідомив, що перед ОСОБА_1 у військової частини НОМЕР_1 , відсутня заборгованість після звільнення.

Також, окремо позивач зазначає, що має право на отримання щомісячної грошової винагороди у розмірі 100000 грн. за час поранення та відпустки для реабілітації починаючи з 04.03.2023 по 08.05.2023.

Підставою для виплати грошової винагороди у розмірі 100000 грн. за час поранення та відпустки для реабілітації за період з 04.03.2023 по 08.05.2023, є вогнепальне сліпе осколкове поранення, що підтверджується випискою з КНП «Дніпровська міська клінічна лікарні № 6», випискою з КП «Барська міська лікарня», довідкою ВЛК № 30 від 07.04.2023, якою рекомендовано відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Отже, не погоджуючись з такою бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції чинній до 24.02.2018) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

В подальшому, Постановою № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції:

"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Відповідно до пунктів 8, 9 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати та розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період визначаються Законом про Державний бюджет України.

В той же час, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно не нараховано та невиплачено йому при звільненні: - компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; - компенсацію за частину щорічної основної відпустки за 2024 рік; - грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення; - грошове забезпечення за березень 2024 року; - матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік; - одноразова грошова допомога по звільненню у розмірі 4% за 24-ри повних календарних місяців військової служби.

Згідно із статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008, встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України а невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

Разом з тим, згідно до ч. 1 ст. 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, щодо заявлених позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації за частину щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 2024 рік, суд зазначає про таке.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством».

Відповідно до положень статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Отже, як слідує з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до грошового атестата здійснено виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку до 14.03.2024 у сумі 8191,30 грн. При цьому, слід врахувати інформацію, зазначену в наказі про звільнення № 75 від 14.03.2024, а саме: щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалася, щорічна основна відпустка за 2023 рік надана на 30 діб, а щорічна основна відпустка за 2024 рік на 20 діб, (разом з тим, суд зауважує, що позивач проходив службу лише до 14.03.2024).

Відповідно до абзацу 4 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», здійснено відрахування коштів із грошового забезпечення позивача за 15 діб відпустки, використаної в рахунок частини календарного року, що залишалася після звільнення у 2024 році.

Таким чином, із зазначеного випливає, що за період 2024 року у позивача відсутні календарні дні відпустки, за які необхідно здійснити нарахування компенсації. Водночас 15 діб перевикористаної відпустки за 2024 рік компенсовано за рахунок 25 діб відпустки за 2022 рік, тому відповідач мав виплатити компенсацію за 10 діб основної відпустки за 2022 рік, що й було виплачено в сумі 8191,30 грн.

Отже, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 1 розділу XXIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260: - військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 розділу XXIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260: - грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення оголошується про її виплату.

Відповідно до відомостей, зазначених у грошовому атестаті № 940/21266 від 26.03.2024, ОСОБА_1 отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік.

Отже, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги в частинні проведення нарахування та виплати грошового забезпечення позивача за березень 2024, суд зазначає, що відповідно інформації, зазначеної в грошовому атестаті № 940/21266 від 26.03.2024, ОСОБА_1 проведено виплату складових грошового забезпечення до 14.03.2024 року.

У зв`язку із зазначеним, у цій частині позовних вимог також належить відмовити.

Стосовно позовної вимоги про проведення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги по звільненню у розмірі 4% за 24 повних календарних місяців військової служби, слід зазначити, що відповідно до інформації зазначеної в грошовому атестаті № 940/21266 від 26.03.2024, ОСОБА_1 проведено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 24590,80 грн., що в свою чергу відповідає 4%.

Отже, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги в частині проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, суд зазначає про таке.

Пунктом 1 розділу XXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 9 розділу XXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 встановлено, що матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Як встанолено з наявних у справі довідок про нараховане та утримане грошове забезпечення позивача, він отримав зазначену допомогу у грудні 2022 року за 2022 рік в розмірі 5931,38 грн., а також в грудні 2023 року за 2023 рік в розмірі 24573,75 грн.

Додатково слід зауважити, що відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 16 січня 2024 року № 183/уд встановлено, що виплата матеріальної допомоги у 2024 році відбуватиметься виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця; поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит в, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування трансплантації органів, (кінцівок), ендопротезування, довготривалим лікування індивідуального догляду, протирецидивного застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).

Враховуючи зазначене, суд акцентує увагу, що матеріалами справи не підтверджено, що позивач звертався із рапортом до відповідача про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік з наведенням підстав надання матеріальної допомоги, визначених п. 6 окремого Доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з, а тому у відповідача не виник обов`язок з нарахування та виплати позивачу такої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Також, оцінюючи вимогу про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести нарахування грошової винагороди у розмірі 100000 грн, за час поранення ОСОБА_1 та відпустки для реабілітації за період з 04.03.2023 по 08.05.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, підлягають включенню особи, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в тому числі:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100000 грн. При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.

Згідно із пунктом 1 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі Положення № 402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Підпунктом в пункту 20.3 глави 20 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: Потребує: відпустки за станом здоров`я на ___ календарних днів.

Згідно із підпунктом а пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Пунктом 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 визначено, що відпустка за станом здоров`я військовослужбовцям у мирний час надається на 30 календарних днів. За медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування ВЛК приймає постанову про потребу у відпустці за станом здоров`я на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка за станом здоров`я ВЛК продовжується на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Згідно із пунктом 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

За приписами абзацу четвертого пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.

Як встановлено з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у КНП «Дніпровської міської клінічної лікарні № 4 «ДМР», позивач з 05.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні з підстав вогнепального осколкового сліпого поранення ділянки правого передпліччя. В подальшому, хворого направлено у військовий госпіталь за місцем проживання.

З 16.03.2023 по 07.04.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Барська МЛ», як слідує, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 372, позивач одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення (04.03.2023) м`яких тканин середньої третини правого передпліччя, правого ліктьового суглобу. Травматична нейропатія поверхневих гілок променевого нерва справа з тимчасовим порушенням функції правої верхньої кінцівки. Поранення легкого ступеня тяжкості.

Отже, беззаперечним є факт перебування позивача в період з 05.03.2023 по 07.04.2023 на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з лікарень, що також не заперечується сторонами.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1174 від 26.05.2023 позивачу здійснено виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за період з 04.03.2023 по 31.03.2023, що підтверджується довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2023 рік, про отримання виплати у червні 2023 року у розмірі 90322,58 грн.

Також, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 944 від 05.05.2023 позивачу здійснено виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за період з 01.04.2023 по 07.04.2023, що також підтверджується довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2023 рік, про отримання виплати у травні 2023 року у розмірі 23333,33 грн.

Отже, із зазначеного слідує, що за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні, військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу належні йому суми грошової винагороди саме за час лікування.

Разом з тим, що стосується періоду з 08.04.2023 по 08.05.2023, тобто коли позивач перебував у відпустці за станом здоров`я 30 календарних днів, суд зазначає про таке.

Як свідчить виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 372, видана КП «Барською міською лікарнею», поранення легкого ступеня важкості. При цьому, довідкою ВЛК від 07.04.2023 за № 30, визначено, що поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Тому, у зв`язку із зазначеним, суд констатує, що позивач не набув права на виплату за період з 08.04.2023 по 08.05.2023 на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000 гривень, оскільки, як було вказано, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Суд повторно наголошує, що позивач у період з 08.04.2023 по 08.05.2023 перебував у відпустці за станом здоров`я (30 календарних днів) для лікування після легкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, підстави для виплати грошової винагороди з розрахунку 100000 грн у період з 08.04.2023 по 08.05.2023 у позивача відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги суд вважає не обґрунтованими, в зв`язку із чим адміністративний позов не підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Рішення суду сформовано:18.03.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна