Справа № 200/26/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року Справа№200/26/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 07.06.2024 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». На час призначення пенсії його страховий стаж обчислений по 31.03.2022 року та згідно розрахунку становить 28 років 2 місяці 4 дні. Коефіцієнт стажу складає 0,28167. Середньомісячний заробіток обчислений із заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.03.2022. Розмір пенсії з 07.06.2024 року складає 10686,23 грн. Позивач зауважив, що 11.10.2024 року він через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідача) з письмовою заявою та необхідними додатковими документами про перерахунок пенсії за формою, яка є Додатком 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява позивача про перерахунок пенсії була розглянута відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян», про що свідчить лист відповідача від 11.11.2024 року. В листі зазначається, що період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року не зараховано до страхового стажу, оскільки до заяви про призначення пенсії додано копію трудової книжки та для зарахування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії страхового стажу необхідно звернутись до органів Пенсійного фонду України з заявою про проведення перерахунку та надати до заяви оригінал трудової книжки. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Позивач зауважив, що вказана протиправна бездіяльність відповідача позбавляє його конституційного права на соціальне забезпечення, яке встановлене ст. 46 Конституції України.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив наступне, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років призначену відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення». Звернення позивача від 11.10.2024 року зареєстроване за вх. №27212/Т-0500-24 розглянуто відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян», на яке було надано відповідь листом Головного управління від 07.11.2024 року. Звернення позивача від 15.10.2024 року, яке зареєстровано за вх. №27468/Т-0500-24, розглянуто відповідачем відповідно до Закону України від 02.10.1996 № 393/96 «Про звернення громадян», на яке було надано відповідь листом Головного управління від 18.10.2024 року. Звернення позивача від 11.10.2024 року зареєстроване за вх.№27471/Т-0500-24 розглянуто відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян», на яке надано відповідь листом Головного управління від 11.11.2024 року. За матеріалами пенсійної справи позивача страховий стаж враховано з 01.09.1984 по 31.03.2022 року та складає 28 років 2 місяці 4 дні. Відповідач зауважив, що згідно підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку 22-1 передбачено, що документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Постанова 637). Згідно пунктів 1, 2 Постанови 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Період з 01.09.1984 по 10.07.1987 року зараховано до страхового стажу позивача згідно з дипломом НОМЕР_1 , період військової служби з 20.11.1987 по 10.11.1989 року згідно з військовим квитком НОМЕР_2 , період навчання з 17.01.1990 по 19.02.1990 року згідно зі свідоцтвом №257 від 19.02.1990, доданим до заяви про призначення пенсії від 30.01.2024. Періоди роботи з 01.01.1999 по 31.03.2022 року зараховано до страхового стажу за даними персоніфікованого обліку. Періоди роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року не зараховано до страхового стажу, оскільки до заяви про призначення пенсії додано копію трудової книжки. Пенсію позивачу обчислено відповідно до вимог чинного законодавства. В роботу до управління не надходило звернення встановленого зразка позивача про здійснення перерахунку пенсії та відповідне рішення не приймалось. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що Додатком 1 до Порядку №22-1 передбачена форма заяви про призначення/перерахунок пенсії. Згідно з п. 2.23 Порядку №22-1 передбачено, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Відповідач зазначив, що реалізація позивачем права на призначення пенсії повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі №1058-ІV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1. Разом з тим, за встановлених у справі обставин позивач не звертався до відповідача із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив наступне, що він звернувся до пенсійного органу 11.10.2024 року із заявою про перерахунок пенсії, що викладена у належній формі, відповідно до вимог Порядку (Додаток 1) подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. У вказаній заяві про перерахунок раніше призначеної пенсії він звернувся до відповідача із заявою затвердженого зразка, яка містить всі необхідні дані для вирішення питання щодо наявності підстав для перерахунку пенсії. Позивач зауважив, що ним були дотримані всі вимоги передбачені Порядком, щодо перерахунку пенсії. Також позивач закцентував свою увагу на тому, що при поданні заяви до пенсійного органу про призначення пенсії додавав сканкопії з оригіналу своєї трудової книжки. При призначенні пенсії пенсійний орган жодних зауважень щодо трудової книжки позивача не надавав, навіть попри відповідний запис у трудовій книжці щодо наявного страхового стажу за період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року, він надав відповідачу довідку про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.02.2024 р за вих. № 03.03.01-132/к, яка видана ПРАТ «МК «Азовсталь», в якій чітко зазначено; «Видана гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в ПРАТ МК «Азовсталь» за період з 17.01.1990 по 10.10.2017 року виконував роботи у локомотивних бригадах, організації перевезень, забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті за професією, посадою помічник машиніста тепловоза, машиніст тепловоза... » та вказаний документ підтверджує наявний страховий стаж у нього для зарахування та обчислення розміру пенсії страхового стажу за період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року. Позивач просив відхилити заявлені вимоги відповідача викладені у його відзиві на позовну заяву. В свою чергу заявлені вимоги позивача просив задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник позивача адвокат Кабанова Т.І. та відповідач про відкриття провадження по справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність у них реєстрації кабінету електронного суду із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 07.01.2025.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , є громадянином України відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_4 виданим Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області від 11.01.2001 року.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, яку було призначено від 07.06.2024 року, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується копією призначення пенсії, версія: 1.6.78.1. Дата-час розрахунку: 14.06.2024 року.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом та підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 06.02.2024 року №55 позивач 30.01.2024 року звертався із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівник локомотивної бригади та надав наступні документи: копію завіреної трудової книжки, військовий квиток, паспорт, код. До стажу було не зараховано період роботи згідно записів копії трудової книжки, оскільки документ має бути подано в оригіналі. В даному рішенні було зазначено, пільговий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії, але йому було відмовлено, враховуючи, що він продовжує працювати за професією, що дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії наказу №2 про припинення трудового договору (контракту) від 05.06.2024 року ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було призначено пенсію за вислугу років з 07.06.2024 року по довічно відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією призначення пенсії станом на 14.06.2024 року. При чому, страховий стаж позивача становить 28 років 2 місяці 4 дні.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки форми РС-право складеної по позивачу йому було зараховано до його страхового стажу: навчання з 01.09.1984 по 10.07.1987 року; військова служба з 20.11.1987 по 10.11.1989 року; навчання з 17.01.1990 по 19.02.1990 року; робота з 01.01.1999 по 31.12.2003 року; з 01.01.2004 по 11.10.2017 року та з 12.10.2017 по 31.03.2022 року.

Позивач, звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача від 11.10.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 11.10.2024 року про перерахунок пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року.

Судом встановлено, що позивач 11.10.2024 року засобами веб-порталу ПФУ звернувся до відповідача зі скаргою, в якій зазначив, що при розгляді його заяви відповідачем не було враховано 9 років стажу роботи.

Відповідачем була надана відповідь від 07.11.2024 року, в якій було зазначено про зараховані періоди та загальну кількість страхового стажу позивача, при цьому підстав не зарахування спірного періоду до страхового стажу відповідачем наведено не було.

Також відповідачем від 11.11.2024 року було надано ще одну відповідь на звернення позивача від 11.10.2024 року, в якій він вже зазначив підстави не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача, зокрема: - «Періоди роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 не зараховано до страхового стажу, оскільки до заяви про призначення пенсії додано копію трудової книжки. Таким чином, для зарахування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії страхового стажу за період з 20.02.1990 по 31.12.1998 Вам необхідно звернутись до органів Пенсійного фонду України з заявою про проведення перерахунку та надати до заяви оригінал трудової книжки. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Згідно п.17 Постанови 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. Пунктом 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 зі змінами (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява про перерахунок пенсії подається заявником особисто до територіального управління через структурний підрозділ, що здійснює прийом та обслуговування осіб або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал). Даний сервіс передбачає подання документів для призначення (перерахунку) пенсії дистанційно в електронному вигляді (заява та копії документів, завірені електронним підписом).Враховуючи зазначене, Ви маєте змогу надати заяву про перерахунок пенсії (допризначення), засобами вебпорталу. Для цього необхідно: - авторизуватись в особистому кабінеті на вебпорталі за допомогою кваліфікованого електронного підпису; в особистому кабінеті на вебпорталі Вам необхідно обрати пункт «Заява на перерахунок пенсії» з подальшим вибором виду заяви. До заяви необхідно додати скановані з оригіналів копії документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізити), а саме: паспорт; ідентифікаційний номер; трудову книжку (оригінал) або довідки що підтверджують трудовий стаж.».

Судом встановлено, що позивачем 15.10.2024 року на адресу відповідача засобами вебпорталу ПФУ було надіслано заяву про перерахунок пенсії у відповідності до додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 1.1 розділ 1), відповідно до якої просив зробити перерахунок його пенсії за віком з урахуванням усього періоду часу який зазначений у трудовій книжці, а саме просив дорахувати при розрахунку пенсії ще 9 років стажу роботи.

Відповідач надав відповідь від 18.10.2024 на зазначене звернення позивача, в якому зазначив, що для долучення документів до матеріалів пенсійної справи позивачу необхідно особисто звернутися до будь-якого структурного підрозділу Пенсійного фонду України або через вебпортал електронних послуг ПФУ.

Отже з урахуванням вищенаведеного, спірним питанням в зазначеній справі є відмова відповідача у зарахуванні позивачу періоду його трудової діяльності з 20.02.1990 по 31.12.1998 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист розвинене в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що позивач працював робітником локомотивних бригад, організації перевезень за професією помічник машиніста тепловоза, машиніст тепловоза, та йому було призначено пенсію з 07.06.2024 року, у відповідності до приписів п. а) ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають:

а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звертався за призначенням пенсії 30.01.2024 року, але Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області своїм рішенням від 06.02.2024 року було відмовлено, оскільки на час звернення він ще працював.

Після звільнення позивача за власним бажанням з займаної ним посади від 05.06.2024 року, йому було призначено пенсію з 07.06.2024 року, відповідно до наявної в матеріалах справи копії призначення пенсії, в якій зазначено РІШЕННЯ 55 від 19.06.2024 «про призначення пенсії», орган ПФУ «5705 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Маріуполь Центральне)».

Слід зауважити, що матеріали справи не містять доказів, що рішення про призначення позивачу пенсії та й по суті розгляд його документів було проведено іншим Головним управлінням Пенсійного фонду України, а не відповідачем по цій справі.

Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 - 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, інші документи необхідні для підтвердження трудового стажу лише за відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідач відмовляючи у зарахуванні позивачу до його страхового стажу період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року зазначає підставою відмови - надання позивачем копії трудової книжки.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) далі Порядок №22-1 (чинною на дату подання позивачем заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Підпунктом 5 п.2.1 Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах:

довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;

документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).

Відповідно до абзацу другого п.2.23 Порядку №22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

В той же час, приписами п.20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Судом встановлено, що позивач в якості доказів щодо свого спірного періоду роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року надавав довідку при первинному зверненні про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «МК «Азовсталь» від 12.02.2024 року №03.03.01-132/к, в якій зазначено, що позивач працював повний робочий день в ПрАТ «МК «Азовсталь» за період з 17.01.1990 по 10.12.2017 року та виконував роботи у локомотивних бригадах, організації перевезень, забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті за професією, посадою помічник машиніста тепловоза, машиніст тепловоза, підстава ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанова Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 року. Довідка складена на підставі особистої картки, особових рахунків, штатного розпису, даних наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємства, технологія виробництва.

Слід зазначити, що приписами ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Матеріали справи не містять доказів щодо проведеної перевірки відповідачем вищезазначеної довідки на відповідність та достовірність зазначених у неї даних.

Варто зауважити, що відповідачем взагалі не надано оцінки даної довідки, оскільки у відповідях на звернення позивача у відзиві на позовну заяву, відповідач тільки акцентує свою увагу на тому, що позивач надав копію завіреної копії його трудової книжки та у суду виникає враження, що відповідач взагалі ігнорує наявність даної довідки, яка підтверджує факт праці позивача у період з 17.01.1990 по 10.10.2017 року (до якого входить й спірний незарахований позивачу до його страхового стажу період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року).

Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 року по справі №442/5949/16а прийшов до наступного висновку: «видача уточнюючої довідки передбачена чинним законодавством України і має на меті забезпечення права особи на отримання пенсії, оскільки відомості, які в ній зазначаються, стосуються конкретної особи щодо періоду її роботи і умов праці, у зв`язку з чим при її видачі юридичні особи, установи, організації керуються виключно тими відомостями, які містяться в первинних документах. Тобто, уточнююча довідка є офіційним документом, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України №637, і роботодавець за правильність відомостей зазначених у ній несе відповідальність, у зв`язку з чим підприємство не може на власний розсуд відкликати або скасовувати видану довідку.»

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд не вбачає підстав для відступу від вищезазначених правових висновків в постановах Верховного Суду.

Враховуючи про відсутність зазначеного відповідачем у його чисельних відповідях на звернення позивача щодо недоліків довідки від 12.09.2024 року, відсутності доказів проведеної перевірки достовірності даних зазначених у цій довідці, а також взагалі не повідомлення позивача про підстави не зарахування йому періоду його роботи під час призначення пенсії станом на 07.06.2024 року, суд вважає навіть у разі надання позивачем копії завіреної копії його трудової книжки відповідач повинен був розглянути наявну на час призначення позивачеві пенсії довідки та й зарахувати до його страхового стажу спірний період роботи або ж провести відповідну перевірку, у разі зауважень повідомити належним чином про це позивача для усунення недоліків.

В даному випадку, суд не вбачає підстав для не врахування зазначеної довідки, яка належним чином підтверджує, що позивач у спірний період з 20.02.1990 по 31.12.1998 року працював та виконував роботи у локомотивних бригадах, організації перевезень, забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті за професією, посадою помічник машиніста тепловоза, машиніст тепловоза.

Отже з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача від 11.10.2024 року, та як похідна вимога зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 11.10.2024 року про перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.

Суд вже зазначав по справі, що відповідно до приписів ч.ч.2, 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

В даному випадку судом встановлено, що права позивача в частині його пенсійного забезпечення, а саме не зарахування відповідачем певного періоду відбулося з часу призначення йому пенсії з 07.06.2024 року, а не з 15.10.2024 року, як вважає позивач та в даному разі суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які виразилися у неналежному розгляді документів під час призначення позивачу пенсії від 07.06.2024 року, та як похідна вимога - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року з часу призначення пенсії - з 07.06.2024 року.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Приписами ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які виразилися у неналежному розгляді документів під час призначення позивачу пенсії від 07.06.2024 року, та як похідна вимога - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, зарахувавши з часу призначення пенсії з 07.06.2024 року до його страхового стажу період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 14.11.2024, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1 211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (), які виразилися у неналежному розгляді документів під час призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) пенсії від 07.06.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) про призначення пенсії, зарахувавши з часу призначення пенсії з 07.06.2024 року, до його страхового стажу період роботи з 20.02.1990 по 31.12.1998 року, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17 березня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець