Справа № 211/1347/25
Суддя: Ніколенко Д. М.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/1347/25
Провадження № 2-а/211/52/25
РІШЕННЯ

іменем України

17 березня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

адвокат Посвалюк Вікторія Володимирівна звернулася до суду від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та просить суд скасувати постанову начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №41 від 04.02.2025, на підставі якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмір 17 000,00 грн., а провадження у справі закрити. Позивач вважає постанову начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 №41 від 04.02.2025 незаконною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного. 29.01.2025 працівниками відділу №1 Краматорського ГУНП у м. Краматорську позивача було зупинено у м. Краматорську з метою перевірки військово-облікових документів. У ході такої перевірки позивачу було повідомлено, що він перебуває в розшуку, як порушник правил військового обліку, після чого його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 29.01.2025 головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у відношенні позивача було складено протоколу №41 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. ст. 210-1 КУпАП. У протоколі зазначено, що засобами поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" військовозобов`язаному ОСОБА_1 було надіслано повістку №1793406 від 08.01.2025 керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних. Дата явки 18.01.2025. За викликом у строк, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП. Позивач при складенні протоколу надав пояснення, що він з правопорушенням не згоден, повістку не отримував. 04.02.2025 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 винесено оскаржувану постанову №41 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що останній не з`явився за повісткою №1793406 від 08.01.2025 та вказаною постановою накладено на позивача штраф у розмірі 17 000 грн.

Ухвалою суду від 13.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02.03.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 скеровано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, який отримано судом 03.03.2025, згідно якого представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

У судове засідання сторони у справі не з`явилися.

Представник позивача адвокат Посвалюк В.В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 Третяченко К.Ю., відповідно до відзиву на позов, просив розглянути справу за його відсутністю, заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей повістки №1793406 ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Дружківка) 18.01.2025 о 14:00 годині для уточнення даних. Відповідно до форми 107П АТ «Укрпошта» рекомендованим поштовим відправленням № 06 102 2150 5800 відповідачу відправлено документ «Повістка 08.01.2025 №1793406 на 1 арк.», згідно форми Ф.20 причиною повернення рекомендованого поштового відправлення є відсутність адресата за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ).

Головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_3 (Дружківка) Нєскіною О.С. 29.01.2025 складено протокол №41 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу, засобами поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» військовозобов`язаному ОСОБА_1 була надіслана повістка №1793406 від 08.01.2015 керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних. Дата явки 18.01.2025. За викликом у строк, зазначений у повістці без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. До відділу №1 Краматорського РУП ГУНІІ за вих. №Е-1202039 віт 28.01.2025 направлено звернення щодо доставлення громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 29.01.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції. Вказується, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 4 п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1КУпАП. У графі зауваження та пояснення особи, яка притягається до відповідальності, зазначено «З правопорушенням не згоден, повістку не отримував» та поставлено підпис, також підпис міститься в графі щодо отримання другого примірнику протоколу.

Постановою №41 від 04.02.2025, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності містить відомості про обставини, викладені у зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення. Постанова містить відомості про отримання позивачем постанови 07.02.2025 із зазначенням прізвища, ініціалів та підпису.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постановлено з 24.02.2024 ввести в Україні воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий воєнний стан діє і до теперішнього часу.

Отже, станом на 18.01.2025, тобто на дату вчинення інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення діяв особливий період.

За змістом ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відповідно до змісту ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зняттю з військового обліку призовників у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які досягли 25-річного віку. При цьому взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Так, відповідно до наданого відповідачем витягу позивач стоїть на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 як солдат, вид обліку: рядовий, вік 41 рік.

Частиною 3 статті 210-1КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є бланкетною нормою, а тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила, за порушення яких особа притягається до адміністративної відповідальності.

Так, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача містить відомості, про порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зокрема, абзацом 2 ч. 5 вказаної статті зазначено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок надіслання повісток визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінеті Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі Порядок).

Зокрема, абзацом 3 підпункту 2 ст. 41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на необізнаність щодо необхідності явки до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Іншими словами, на переконання суду, органи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки несуть відповідальність за надсилання військовозобов`язаному відповідних повісток. Той факт, що позивач не отримав кореспонденцію, надіслану йому на зареєстровану адресу місця проживання, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права військовозобов`язаного були порушені. Нормами вказаного Порядку, прийнятого на виконання ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закладено презумпцію обізнаності військовозобов`язаного у разі надіслання повісток підрозділами ТЦК та СП за зареєстрованим (зазначеним військовозобов`язаним) місцем проживання.

Факт уточнення даних позивачем 10.07.2024, суд не сприймає як обставину, що доводить факт необізнаності про необхідність з`явитись за повісткою для уточнення даних 18.01.2025. Таке твердження позивача не є логічним, між двома обставинами відсутній причинно-наслідковий зв`язок, наявність одної обставини не свідчить про наявність стверджувальної другої обставини.

Таким чином жодних законних та обґрунтованих підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення судом не встановлено, оскільки факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, розтлумачено сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. У свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Таким чином, суд доходить висновку, що саме позиція та докази сторони відповідача є більш переконливими та об`єктивними для суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006).

Ураховуючи викладене, суд доходить обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а, отже, є законною. У зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.

За змістом ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору.

Зважаючи у задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 132, 139, 241, 243, 246, 262, 286, 293, 295 КАС України, суд-

ухвалив:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 17 березня 2025 року.

Суддя Д.М. Ніколенко