Справа № 420/1402/25
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1402/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії №40 від 20 вересня 2024 року та від 28 листопада 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 29.08.2024 року ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу (стажу роботи) період роботи з 1979 по 1981 роки згідно реєстру обліку стажу роботи №-від-2024 про період роботи в колгоспі з 1979 по 1981 року, а також період роботи в колгоспі «Молода Гвардія» з 01.04.1985 по 31.12.1985.

У позовній заяві вказано, що після досягнення позивачем 60 років, вона 12 вересня 2024 року подала у відділі обслуговування громадян №7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про призначення пенсії за віком, проте, 20.09.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення про відмову у призначені пенсії № 40 у зв`язку з недостатністю стажу для призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала скаргу на таке рішення до Пенсійного фонду України, за результатами розгляду якої 28.11.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення «на заміну рішення від 20.09.2024 № 40», в якому, як стверджує позивач, зазначені додаткові підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи.

Позивач зазначає, що відповідач не зарахував до стажу період роботи з 01.04.1985 по 31.12.1985 в колгоспі «Молода Гвардія», зазначаючи, що в трудовій книжці колгоспника відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів.

За твердженням позивача, згідно записів № 1 -2 аркушу 2 та записів № 1 -2 аркушу 18 трудової книжки колгоспника; НОМЕР_1 від 10 червня 1985 року:

з 01.04.1985 по 16.01.1987 позивач працювала в колгоспі «Молода Гвардія»;

у 1985 році встановлений мінімум - 184 дні, а кількість відпрацьованих позивачем вихододнів - 224 дня; у 1986 році встановлений мінімум - 230 днів, а кількість відпрацьованих позивачем вихододнів - 277 днів, у 1987 році становлений мінімум 210/125 днів, а кількість відпрацьованих вихододнів - 128 днів.

На переконання позивача, в трудовій книжці наявні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів у 1985 році, а тому незарахування періоду роботи з 01.04.1985 по 31.12.1985 в колгоспі «Молода Гвардія», на думку позивача, є протиправним.

Позивач також зазначає, що Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області не зарахувало до стажу роботи позивача період з 1979 року по 1981 рік, оскільки у перекладі витягу з реєстру обліку стажу роботи №-Від-2024 про період роботи в колгоспі з 1979 по 1981 року з румунської мови на українську мову було допущено помилку, зокрема зазначено « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_3 ».

За твердженням позивача, отримавши рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській № 40 від 20.09.2024, вона звернулася до перекладача з проханням виправити зазначену описку та надати правильний переклад документу. Отримавши правильний переклад документу де було зазначено « ОСОБА_3 », позивач звернулась до відділу пенсійного фонду за місцем проживання, де їй повідомили, що не можуть прийняти нове рішення з урахуванням надання мною документу з виправленою помилкою у перекладі. У зв`язку з цим позивач подала скаргу до Пенсійного фонду України на рішення №40 від 20.09.2024, до якої долучила витяг з реєстру обліку стажу роботи № -від-2024 про період роботи в колгоспі з 1979 по 1981 року складений румунською мовою з виправленим перекладом документа з румунської мови на українську.

Водночас, як повідомляє позивач, розглядаючи таку скаргу та в подальшому приймаючи нове рішення від 28.11.2024 року, Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області не звернуло уваги на виправлення помилки у перекладі документу з румунської мови на українську та повторно не врахувало до стажу роботи період з 1979 по 1981 роки.

Позивач зазначає, що недоліки перекладу з румунської на українську мови реєстру обліку стажу роботи № -від-2024 про період роботи в колгоспі з 1979 по 1981 року були допущені не позивачем, така помилка не могла позбавити її права на отримання пенсії за віком. Окрім цього, такі недоліки перекладу були усунуті, але не було взагалі враховано відповідачем по справі. Більш того, на переконання позивача, Головне управління ПФУ в Полтавській області, замість того, щоб вжити заходів з метою перевірки відповідних відомостей, поклало на позивача тягар негативних наслідків з необґрунтованих підстав, що є, на думку позивача, протиправним.

Підсумовуючи наведене, позивач вважає, що на момент подання заяви про призначення пенсії за віком, вона досягла 60 років, мала страховий стаж понад 31 рік, а тому ГУ ПФУ в Полтавській області протиправно відмовило у призначені пенсії за віком.

Суд ухвалою від 21.01.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, та витребував в порядку ст. 80 КАС України у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області належним чином засвідчені копії: заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо призначення пенсії; документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення №40 від 20 вересня 2024 року та від 28 листопада 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у призначенні пенсії.

04 лютого 2025 року відповідач через систему «Електронний суд» надав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований таким.

Так, у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 звернулася 12.09.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою та доданими до неї документами про призначення пенсії за віком.

Відповідач зазначив, що за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 та додані до неї документи розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - Управління) та прийнято рішення від 28.11.2024 №40, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Як вказано у відзиві, до загального страхового стажу позивача не враховано витяг з реєстру обліку стажу роботи №-від-2024 про період роботи в колгоспі з 1979 по 1981 роки, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає дошлюбному прізвищу « ОСОБА_4 ». Також не враховано період роботи в колгоспі «Перемога» за 1987-1988, 1991- 1993 згідно архівної довідки про заробітну плату від 23.05.2024 №191/01-28, оскільки в довідці не зазначено встановлені та вироблені вихододні. Не враховано періоди роботи з 01.04.1985 по 31.12.1985, 01.01.1987 по 16,01,1987 в колгоспі «Молода Гвардія», з 02.07.1993 по 18.12.1999 в колгоспі «Перемога», які зазначені в трудові книжці колгоспника НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310.

Як вказує відповідач, аналіз наданих документів показав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 05 місяців 16 днів. Для визначенні права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону №1058-IV відповідно до пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону №1058-IV (з внесеними змінами Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), до страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (2004-2006 роки). Стаж для права становить 29 років 10 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене, Управління вважає, що рішення №40 від 28.11.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, прийнято правомірно.

Враховуючи наведене у відзиві, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10 лютого 2025 року відповідач надіслав до суду засобами поштового зв`язку належним чином засвідчені копії пенсійної справи позивача.

Станом на 17 березня 2025 року інших заяв по суті справи (відповіді на відзив та заперечень), а також додаткових доказів, клопотань з боку сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи наведені приписи КАС України, адміністративна справа вирішується судом 17.03.2025 року в межах граничного строку, визначеного ст.258 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом та наданими доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Суд встановив, що 12.09.2024 позивач звернулась до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком (т.1 а.с.51-52).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.09.2024 №40 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (т.1 а.с.7).

28 листопада 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №40 на заміну рішення від 20.09.2024 (т.1 а.с.8; 49).

Як зазначено у рішенні відповідача від 28.11.2024 №40, до загального страхового стажу позивача не враховано витяг з реєстру обліку стажу роботи №-від-2024 про період роботи в колгоспі з 1979 по 1981 роки, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає дошлюбному прізвищу « ОСОБА_4 ».

Також не враховано період роботи в колгоспі «Перемога» за 1987 - 1988, 1991 - 1993 згідно архівної довідки про заробітну плату від 23.05.2024 №191/01-28, оскільки в довідці не зазначено встановлені та вироблені вихододні.

Не враховано періоди роботи з 01.04.1985 по 31.12.1985, 01.01.1987 по 16.01.1987 в колгоспі «Молода Гвардія», з 02.07.1993 по 18.12.1999 в колгоспі «Перемога», які зазначені в трудові книжці колгоспника НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310.

Відповідач в оскаржуваному рішенні зазначає, що аналіз наданих документів показав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 05 місяців 16 днів. Для визначенні права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону №1058-IV відповідно до пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону №1058-IV (з внесеними змінами Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), до страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (2004-2006 роки). Стаж для права становить 29 років 10 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Суд встановив, що на підтвердження необхідного стажу для призначення пенсії за віком позивач надала, зокрема трудову книжку серії НОМЕР_1 від 10.06.1985 (т.1 а.с.10-14; 75-84).

Як зазначено у трудовій книжці, позивач з 01.04.1985 до 16.01.1987 була членом колгоспу «Молода гвардія» (т.1 а.с.10; 75-зворотній бік-76).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача на стор. 6-7, позивач 01.04.1985 призначена на посаду помічника бригадира тютюнознавчої бригади колгоспу «Молода гвардія» (протокол №3 від 05.04.1985) (т.1 а.с.11;76-зворотній бік).

Згідно з записами у трудовій книжці на стор. 8-9, 01.08.1985 позивач переведена на посаду бригадира садовиноградної бригади колгоспу «Молода гвардія» (протокол №17 від 27.07.85), де пропрацювала до 16.01.1987 (т.1 а.с.12;77).

Як вбачається з записів трудової книжки на стор.18-19, у 1985 році позивач відпрацювала у колгоспі «Молода гвардія» 224 трудових днів при встановленому мінімумі у кількості 184 трудових днів, а в 1986 році 277 трудових днів при встановленому мінімумів у кількості 230 трудових днів (т.1 а.с.13;78).

Позивачем додатково надані відповідні довідки на підтвердження стажу роботи у колгоспі з перекладом з румунської мови на українську мову, підпис перекладача засвідчено нотаріально (т.1 а.с.62-66).

Згідно з витягом з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024, підтверджується статус члена колгоспу у період з 1979 до 1981, кількість робочих днів: 1979 57; 1980 79; 1981 10 (т.1 а.с.18-20; 60-61). Зазначений витяг виданий виробничим кооперативом «Зимагрокол» (Молдова), який є правонаступником колгоспу «Біруїнца», на підставі реєстрів обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника ф.14. Переклад документа зроблено з румунської мови на українську, підпис перекладача засвідчено нотаріально.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058-ІV) , який прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із п. 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року (ч.2 ст.26).

Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до положень статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, такі записи, про роботу: в якості членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві (п.2.17).

Отже, до стажу роботи зараховується робота, у тому числі, на підставі членства в колгоспах. При цьому, записи про роботу як членів колгоспу заноситься до трудової книжки до занесення відомостей про роботу у колгоспі.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, за відсутності у трудовій книжці відомостей про характер виконуваної особою роботи, особливо, що стосується тих осіб, пенсія яким призначається на пільгових умова, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Необхідно звернути увагу, що перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пп.5 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема є довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії.

У відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що позивач з 01.04.1985 до 16.01.1987 була членом колгоспу «Молода гвардія» (т.1 а.с.10; 75-зворотній бік-76).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача на стор. 6-7, позивач призначена на посаду помічника бригадира тютюнознавчої бригади колгоспу «Молода гвардія» (протокол №3 від 05.04.1985) (т.1 а.с.11;76-зворотній бік).

Згідно з записами у трудовій книжці на стор. 8-9, 01.08.1985 позивач переведена на посаду бригадира садовиноградної бригади колгоспу «Молода гвардія» (протокол №17 від 27.07.85), де пропрацювала до 16.01.1987 (т.1 а.с.12;77).

Як вбачається з записів трудової книжки на стор.18-19, у 1985 році позивач відпрацювала у колгоспі «Молода гвардія» 224 трудових днів при встановленому мінімумі у кількості 184 трудових днів, а в 1986 році 277 трудових днів при встановленому мінімумів у кількості 230 трудових днів (т.1 а.с.13;78).

Разом з цим, як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не зараховано до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі «Молода гвардія» з 01.04.1985 до 31.12.1985.

При цьому, як вбачається з форми РС-право від 03.12.2024 (т.1 а.с.9; 89), відповідачем зараховано до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі «Молода гвардія» з 01.01.1986 до 31.12.1986 із зазначенням кількості трудоднів 280, що відповідає наданій позивачем архівній довідці від 30.08.2024 №470 (т.1 а.с.64-66).

Суд зауважує, що у вказаній довідці також зазначено, що довідку видано на підставі книги по заробітній платі за 1986 рік, а за 1985 рік книг не знайдено.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що відповідач, всупереч приписам ст.62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637, для зарахування до страхового стажу позивача використав не трудову книжку, а архівну довідку.

Дослідивши відповідні записи у трудовій книжці позивача, суд констатує те, що такі записи за певні періоди трудової діяльності позивача містять необхідну інформацію членство позивача у колгоспі «Молода гвардія», а також про кількість мінімально встановлених трудоднів та фактично відпрацьованих позивачем трудоднів у колгоспі «Молода гвардія».

Натомість, суд звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням від 28.11.2024 за №40 орган Пенсійного фонду України надав оцінку лише одному документу архівній довідці від 30.08.2024 №470, без врахування інших відомостей та інформації про періоди роботи позивача, про які містяться відомості в її трудовій книжці.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не включено до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі «Молода гвардія» з 01.04.1985 до 31.12.1985. Відтак, позовні вимоги у цій частини є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що витягом з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024 підтверджується статус члена колгоспу позивача у період з 1979 до 1981, кількість робочих днів: 1979 57; 1980 79; 1981 10 (т.1 а.с.18-20; 60-61). Зазначений витяг виданий виробничим кооперативом «Зимагрокол», який є правонаступником колгоспу «Біруїнца», на підставі реєстрів обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника ф.14.

Переклад документу з румунської мови на українську мову здійснено перекладачем ОСОБА_5 , підпис якої засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І.

При цьому, суд встановив, що у перекладі, який міститься в матеріалах пенсійної справи, дійсно міститься помилка у дошлюбному прізвищі позивача: ОСОБА_6 замість ОСОБА_7 (т.1 а.с.61).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.01.1987, дошлюбне прізвища позивача « ОСОБА_7 », а після укладення шлюбу - « ОСОБА_8 » (т.1 а.с.74).

При цьому, у витязі з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024 зазначається обидва прізвища позивача, як це зазначено у трудовій книжці (т.1 а.с.75).

Суд зазначає, що трудову книжку позивача оформлено 10.06.1985, тобто до укладення шлюбу, та зазначено дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_7 ». Натомість, після укладення позивачем шлюбу у трудову книжку дописано прізвище позивача після укладення шлюбу « ОСОБА_8 » (т.1 а.с.75).

У витязі з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024 повністю співпадає прізвище позивача після укладення шлюбу ОСОБА_8 , ім`я ОСОБА_9 та дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь-яких обставин, які б спростовували належність саме позивачу витягу з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024 до суду не надано.

Вищевикладене вказує на те, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи у колгоспі на підставі витягу з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024 суб`єкт владних повноважень формально підійшов до оцінки наданих документів та не дослідив усіх обставин, які мають значення для вирішення відповідного питання.

Матеріали справи також не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 25.04.2019 року, у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Суд зазначає, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до стажу позивача період роботи у колгоспі «Біруїнца» з 1979 до 1981, що підтверджується витягом з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024, який виданий виробничим кооперативом «Зимагрокол» (Молдова).

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком без зарахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу, відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.09.2024 №40 та від 28.11.2024 за №40 (на заміну рішення від 20.09.2024 №40) про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправними та підлягають скасуванню, а тому позовні вимоги в цій частині належать до задоволення.

Відповідно до положень частин 3, 4 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не надана належна оцінка записам трудової книжки та іншим документам, що підтверджують стаж позивача, необхідний для призначення пенсії за віком, суд доходить висновку, що з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом:

визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.09.2024 №40 та від 28.11.2024 №40 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Молода Гвардія» з 01.04.1985 до 31.12.1985 та період роботи з 1979 року до 1981 року у колгоспі «Біруїнца» згідно з витягом з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024, виданого виробничим кооперативом «Зимагрокол» (Молдова), та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн згідно з квитанцією ID №4394-1756-1227-9638 від 08.01.2025 (т.1 а.с.22).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.09.2024 №40 та від 28.11.2024 №40 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Молода Гвардія» з 01.04.1985 до 31.12.1985 та період роботи з 1979 року до 1981 року у колгоспі «Біруїнца» згідно з витягом з реєстру обліку стажу роботи та заробітної плати колгоспника №-від-2024, виданого виробничим кооперативом «Зимагрокол» (Молдова), та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, , місцезнаходження: вул. Гоголя, буд.34, м. Полтава, Полтавська обл., 36000.

Суддя Дмитро БАБЕНКО