Справа № 600/2800/24-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2800/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір Віталіна Олександрівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

17 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення пенсії по вислузі років ОСОБА_1 (від 13.02.2024 №2400-1703-8/6410).

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію по вислузі років, яка становить 28 років 03 місяці 03 дні.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу заступника голови - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.02.2021 №169 о/с позивача звільнено зі служби в поліції згідно з п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію. У наказі зазначено, що стаж служби позивача на день звільнення в календарному обчисленні складає 21 рік 02 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні 28 років 09 місяців 11 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 21 рік 02 місяці 06 днів (а.с. 16).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.03.2022 у справі №600/4815/21-а, зокрема, визнано протиправним рішення Головного управління Національної поліції у м.Києві, оформлене листом від 18.06.2021 №Ф-374/125/26/01-2021 та зобов`язано Головне управління Національної поліції у м.Києві зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні за період з 06.03.2002 по 06.11.2015 - з розрахунку 1,5 року за 1 рiк служби; з 14.07.2014 по 12.09.2014 - з розрахунку 3 мiсяцi за 1 місяць служби.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.03.2022 у справі №600/4815/21-а набрало законної сили 28.04.2022 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №600/1131/22-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м.Києві задоволено повністю; визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в м.Києві щодо підготовки пакету документів відносно ОСОБА_1 для подачі в Управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області для призначення йому пенсії по вислузі років (від 09.12.2021 №7369/125/05/02-2021); зобов`язано Головне управління Національної поліції в м.Києві підготувати пакет документів відносно ОСОБА_1 для подачі в Управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області для призначення пенсії по вислузі років.

Указаним рішенням суду, яке набрало законної сили 01 грудня 2022 р., встановлено, що вислуга років позивача, з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років.

Виконуючи рішення суду від 28.03.2022 у справі №600/4815/21-а, Головним управлінням Національної поліції в м.Києві подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відповідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

У Поданні про призначення пенсії за вислугу років від 26.01.2024 №5209/125/62-2024, на виконання рішення суду від 28.03.2022 у справі №600/4815/21-а, ГУНП здійснило розрахунок вислуги років на підставі матеріалів особової справи ОСОБА_1 станом на дату звільнення - 15 лютого 2021 року та визначила, що календарна вислуга років станом на 15 лютого 2021 року, яка дає право на призначення пенсії, складає 28 років 03 місяці 03 дні.

У Розрахунку вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 , що подано Головним управлінням серед документів до пенсійного органу зазначено, що на виконання рішення суду від 28.03.2022 у справі №600/4815/21-а, до календарної вислуги (21 рік 02 місяці 06 днів) зараховано на пільгових умовах 3 місяці за 1 місяць час участі в антитерористичній операції з 14.07.2014 по 12.09.2014 та з розрахунку 1,5 року за 1 рік з 06.03.2002 по 06.11.2015.

З матеріалів справи видно, що 26.01.2024 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення пенсії за вислугу років на підставі вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 13.02.2024 №2400-1703-8/6410 позивачу повідомлено про те, що пенсійним органом 10.02.2024 року прийнято рішення (розпорядження) про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262, з огляду на те, що на дату звільнення зі служби календарна вислуга років менша за необхідну для набуття заявником права на пенсію за вислугу років.

Відповідачем у листі зазначено, що згідно з витягом з наказу від 15.02.2021 №169 о/с, долученим до матеріалів справи, стаж служби ОСОБА_1 в поліції на день звільнення 15 лютого 2021 року складає 21 рік 02 місяці 06 днів, у календарному обчисленні 21 рік 02 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні - 28 років 09 місяців 11 днів.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії за вислугу років протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п."а" ст.1-2 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Стаття 2 Закону №2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно Закону №2262-XII призначається особам лише у тому разі, якщо вони звільнені зі служби.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі №600/2632/22-а.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393).

Положенням абзацу першого пункту 3 Порядку №393, в редакції до 16.02.2022, передбачалося зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ, та сформував такі правові висновки:

- в цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів);

- для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що оскільки на час звільнення зі служби (15.02.2021), позивач мав календарну вислугу в пільговому обчисленні в розмірі 28 років 09 місяців 11 днів (при 25 необхідних), тому він набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII.

Вказана обставина також встановлена рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №600/1131/22-а за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, відповідач, як зазначено у листі від 13.02.2024 року, виходив з того, що згідно наказу від 15.02.2021 №169 о/с, долученого до матеріалів справи, стаж служби ОСОБА_1 в поліції на день звільнення 15 лютого 2021 року складає 21 рік 02 місяці 06 днів, у календарному обчисленні 21 рік 02 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні - 28 років 09 місяців 11 днів.

При цьому, пільгову вислугу при визначенні права на пенсію пенсійним органом не враховано.

З приводу цієї обставини, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (далі - Постанова № 119) змінено правове регулювання щодо врахування пільгової вислуги років при призначенні пенсії відповідно до Закону № 2262-XII.

Отже, пунктом 3 Порядку №393 в редакції Постанови №119 передбачено зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах тільки для визначення розміру пенсії.

Судом встановлено, що згідно подання про призначення пенсії №52029/125/62-2024 від 26.01.2024, поданого Головним управлінням Національної поліції у м.Києві для розгляду пенсійним органом, календарна вислуга років ОСОБА_1 (станом на 15.02.2021) складає 28 років 03 місяці 03 дні. У розрахунку вислуги років зазначено, що до календарної вислуги зараховано на пільгових умовах 3 місяці за 1 місяць час участі в антитерористичній операції з 14.07.2014 по 12.09.2014 та з розрахунку 1,5 року за 1 рік з 06.03.2002 по 06.11.2015.

У даному спірному випадку, суд зважає на те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд у постанові від 24.11.2021 у справі №360/3128/19 зазначив, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років за пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІ є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби.

Зміни, внесені в Порядок №393 постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022 (зарахування календарної вислуги років в пільговому обчисленні для визначення розміру пенсії, а не для її призначення), набрали чинності 19.02.2022, тоді як позивач звільнений з військової служби наказом ГУНП у м.Києві від 15.02.2021 №169-ОС.

Таким чином, оскільки на день звільнення (15.02.2021) Порядок №393 діяв у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022, тому для призначення пенсії за вислугу років, позивач має право на обчислення календарної вислуги років на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що зазначені обставини вже встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді питання щодо призначення пенсії позивачу безпідставно не враховано календарну вислугу ОСОБА_1 у пільговому обчисленні, яка на дату звільнення є достатньою для призначення пенсії на підставі п."а" ст.12 Закону №2262.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби згідно з наказом вважається 15 лютого 2021 року.

Для реалізації позивачем права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ у останнього на день звільнення зі служби повинна бути вислуга 25 календарних роки.

Таким чином, враховуючи, що станом на дату звільнення зі служби - 15 лютого 2021 року - вислуга років позивача у пільговому обчисленні становила понад 25 років, суд приходить до висновку, що він набув право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ з наступного дня після звільнення - 16.02.2021.

Відповідно до пункту "б" ч. 1 ст.50 Закону №2262-ХІІ особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, пенсії призначаються з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Право на призначення пенсії позивач набув з 16.02.2021 - наступного дня після зі служби в поліції наказом від 15.02.2021 №169-ос.

Зважаючи на наведені вище обставини справи та норми закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо того, з якої дати слід призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Розділом VI Закону № 2262-XII врегульовані питання призначення пенсій. Так, ч.1 ст.48 Закону № 2262-XII закріплено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно з п."б" ч.1 ст.50 Закону №2262-XII пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (ч.3 ст.50 Закону №2262-XII).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано Порядком №3-1.

Так, пунктом 1 Порядку №3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

З матеріалів справи видно, що 26.01.2024 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення пенсії за вислугу років на підставі вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно, датою звернення позивача про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є 26.01.2024р. Поряд із цим, днем виникнення права на призначення пенсії є наступний день після звільнення зі служби (16.02.2021). Отже, дата, з якої необхідно призначити пенсію позивачу є 26.01.2023 (не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією).

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст.245 КАС України, керуючись також ст.9 КАС України, зважаючи на встановлену судовим розглядом протиправність оскаржуваної відмови, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправною і скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , оформлену листом від 13.02.2024 №2400-1703-8/6410 та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 26.01.2023, виходячи з вислуги років 28 років 03 місяці 03 дні.

Поряд із цим, суд зауважує, що у поданні на призначення пенсії та розрахунку вислуги років, зазначено, що календарна вислуга років, яка обрахована ГУНП у м.Києві на виконання рішення суду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років складає 28 років 03 місяці 03 дні, а не 28 років 09 місяців 11 днів. З урахуванням цієї обставини, а також враховуючи висновки суду, наведені вище, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.