Справа № 520/35586/24
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року № 520/35586/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати грошового забезпечення та інших належних виплат, які не отримані загиблим чоловіком військовослужбовцем ОСОБА_2 до дня його смерті(загибелі) грошових коштів;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за серпень 2023р. у розмірі 45 504,04грн., додаткову винагороду за червень 2023р. у розмірі 29 550,00грн., додаткову винагороду за липень 2023р., у розмірі 23 830,65грн., додаткову винагороду за серпень 2023р. у розмірі 98 500,00грн., допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 25 611,00грн., разом 222995,69грн.;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2023рік у кількості 12,5 днів, станом на день виключення ОСОБА_2 з особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України;

-стягнути з військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір та адвокатські витрати.

В обґрунтуванні позовних вимог позивачка зазначила, що в результаті протиправних дій військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, не здійснено виплату дружині військовослужбовця, грошового забезпечення та інших належних виплат, які не отримані загиблим чоловіком військовослужбовцем ОСОБА_2 до дня його смерті(загибелі) . Вважаючи свої права порушеними звернулася до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам та отримана ними.

Відповідач відзив на позов до суду не наддав. Відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов, передбачені ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Копією свідоцтвом про шлюб встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 16 березня 2019року, серія НОМЕР_4 , дата видачи 16.03.2019р..

Сповіщенням сім`ї №12/4014 наданим ІНФОРМАЦІЯ_1 07.08.2023р., повідомлено, що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих поранень.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.09.2023р. ОСОБА_2 , виключений зі списків особового складу військової частини.

Довідкою військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України наданою 13.05.2024р. за №3729 встановлено, що відповідно до особової справи солдата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проходження військової служби, зазначено наступних членів сімії: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Копією посвідчення серія НОМЕР_5 дата видачі 06 липня 2024року, підтверджено, що ОСОБА_1 , маж право на пільги встановлені законодавством України для сімей загиблих(померлих) захисників і Захисниць України.

Листом військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 29.06.2024р. №40/17/12-7129, на адвокатський запит повідомлено, що 11 жовтня 2023року до військової частини НОМЕР_2 надійшла заява колишньої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах неповнолітнього сина, про виплату на її користь грошового забезпечення ОСОБА_2 , на підставі якої 28.11.2023р. на користь ОСОБА_8 виплачені наступні кошти: грошове забезпечення військовослужбовця за серпень 2023року - в розмірі 45 504,04грн., додаткова винагорода за червень 2023р. у розмірі 29 550,00грн., додаткову винагороду за липень 2023р., у розмірі 23 830,65грн., додаткову винагороду за серпень 2023р. у розмірі 98 500,00грн.. Станом на 28.11.2023р. у військовій частині була відсутня заява дружини ОСОБА_1 . На даний час вживаються заходи щодо звернення до суду про повернення коштів на рахунок військової частини для перерахування на рахунок ОСОБА_1 ..

Листом військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 21.11.2024р. №40/17/13-13860, на адвокатський запит повідомлено, що допомогу на оздоровлення за 2023рік нараховано та виплачено на банківські реквізити військовослужбовця в червні 2023року в розмірі 25 611,00грн..Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 25 611,00грн., нарахована та виплачена колишній дружині на дітей, згідно поданої заяви. Компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки військовослужбовця ОСОБА_2 не оголошена в наказі командира частини.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-XІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами 2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Абзацом 4 частини 6 статті 9 даного Закону визначено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Пунктом 3 Постанови КМ України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Розділом ХХХ Порядку № 260 регламентовано виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається із пункту 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

У даному випадку спірним є можливість отримання нарахованого, грошового забезпечення дружиною померлого за обставин, що склалися у цій справі.

Слід зазначити, що відповідачем не заперечується право дружини військовослужбовця на отримання належного, на день смерті грошового забезпечення. Однак, з наявної в матеріалах справи відповіді відповідача оформлену листом військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 29.06.2024р. №40/17/12-7129, на адвокатський запит повідомлено, що 11 жовтня 2023року до військової частини НОМЕР_2 надійшла заява колишньої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах неповнолітнього сина, про виплату на її користь грошового забезпечення ОСОБА_2 , на підставі якої 28.11.2023р. на користь ОСОБА_8 виплачені наступні кошти: грошове забезпечення військовослужбовця за серпень 2023року - в розмірі 45 504,04грн., додаткова винагорода за червень 2023р. у розмірі 29 550,00грн., додаткову винагороду за липень 2023р., у розмірі 23 830,65грн., додаткову винагороду за серпень 2023р. у розмірі 98 500,00грн.. Станом на 28.11.2023р. у військовій частині була відсутня заява дружини ОСОБА_1 . На даний час вживаються заходи щодо звернення до суду про повернення коштів на рахунок військової частини для перерахування на рахунок ОСОБА_1 ..

Крім того, матеріали справи містять Довідку надану військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України наданою 13.05.2024р. за №3729 з якої встановлено, що відповідно до особової справи солдата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проходження військової служби, зазначено наступних членів сімії: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Тобто, відповідач був обізнаний про наявність дружини ОСОБА_1 .

З цього приводу суд зазначає, що вищевказаними нормативними актами, а саме Законом №2011-ХІІ та пунктами 1, 2 розділу ХХХ 1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони 7 червня 2018 року №260 встановлено особливий (спрощений) порядок, умови та черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення, у тому числі одноразових додаткових виплат. Пункт Порядку №260 встановлює чіткий перелік осіб, яким виплачується грошове забезпечення військовослужбовця, а саме його дружині. У разі якщо її немає, то вказано перелік осіб, які мають право на таку виплату, та черговість. Словосполучення «а також» стосується інших членів сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні, тобто у разі відсутності дружини військовослужбовця, а не разом з нею.

Відповідно, оскільки військовослужбовець станом на день смерті (загибелі) мав дружину ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яка 05 вересня 2023 року звернулась до командира військової частини НОМЕР_6 з заявою щодо виплати грошового забезпечення свого чоловіка, повинна була отримати належні її чоловіку ОСОБА_2 виплати грошового забезпечення.

Наявність неповнолітніх дітей загиблого військовослужбовця не є спірним, проте така категорія осіб не є в першій черзі при вирішенні питання про виплату не отриманого грошового забезпечення у разі смерті (загибелі) військовослужбовця.

Лише при наявності вказаних, у даних нормативних актах, умов таке грошове забезпечення може бути виплачено військовою частиною членам сім`ї військовослужбовця. Відтак, виходячи із вищевказаних норм законодавства, право на отримання грошового забезпечення може бути виплачено іншим особам в порядку черговості, за відсутності дружини у померлого військовослужбовця. Зокрема, це повнолітні діти або батьки померлого військовослужбовця.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги у цієї частині.

Щодо позовної вимоги, зобов`язання військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2023рік у кількості 12,5 днів, станом на день виключення ОСОБА_2 з особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, суд виходить з того, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволені вимоги стосовно нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2023рік у кількості 12,5 днів, станом на день виключення ОСОБА_2 з особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, оскільки матеріали справи не містять доказів невикористаних днів щорічної основної відпустки її померлим чоловіком.

Щодо вимоги стягнути з військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України понесені витрати на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору про надання професійної правової допомоги №29/03-24/КОВ від 29.03.2024року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Єременко Альоною Леонідівною. Крім того, до суду надано копію додатку до договору №29/03-24/КОВ від 29.03.2024року про вартість послуг правової допомоги та акт надання послуг до договору №29/03-24/КОВ від 29.03.2024року від 26.12.2024р., згідно якого вартість послуг склала 14 000,00 грн.

Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що дана справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до судового засідання. При цьому, дана справа в розумінні ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України віднесена до справ незначної складності. Враховуючи часткове задоволення позову, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку, що понесені судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивачці у розмірі 8000,00 грн..

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 122, 139, 243-246, 250, 255, 264, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та інших належних виплат, які не отримані загиблим чоловіком, військовослужбовцем ОСОБА_2 до дня його смерті(загибелі) грошових коштів.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), грошове забезпечення за серпень 2023р. у розмірі 45 504,04грн., додаткову винагороду за червень 2023р. у розмірі 29 550,00грн., додаткову винагороду за липень 2023р., у розмірі 23 830,65грн., додаткову винагороду за серпень 2023р. у розмірі 98 500,00грн., допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 25 611,00грн., разом 222 995(двісті двадцять дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень 69 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) витрати понесені на правову допомогу у розмірі 8000(вісім тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 3441(три тисячі чотириста сорок одну гривню 15 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.