Справа № 280/2502/24
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/2502/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.11.2024р. у справі №280/2502/24
за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до: про:Головного управління ДПС у Запорізькій області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

20.03.2024р. Запорізьким окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі ГУ ДПС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. / а.с. 1-38 том 1/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/2502/24 і справу призначено до судового розгляду / а.с. 117 том 12/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2024р у справі №280/2502/24 провадження у цій справі було зупинено / а.с. 130 том 12/, а відповідною ухвалою суду першої інстанції від 10.09.2024р. провадження у справі №280/2502/24 було поновлено / а.с. 135 том 12/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що на підставі наказу № 27-п від 12.01.2024р. фахівцями Головного управління ДПС у Кіровоградській області було розпочато та проведено фактичну перевірку позивача за адресою АДРЕСА_1 , результати якої відображені в акті від 26.01.2024р. на підставі якого ГУ ДПС у Запорізькій області 01.03.2024р. прийнято податкове повідомлення-рішення №9, яким до позивача внаслідок виявлених у ході перевірки порушень застосовані штрафні санкції у розмірі 46223258грн. Позивач не погоджується із висновками податкового органу у акті перевірки, вважає прийняте за результатами перевірки рішення протиправним з огляду на те, що відповідачем перевірку позивача проведено протиправно з огляду на відсутність в наказі про проведення перевірки зазначення про проведення перевірки з питання дотримання порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а також з урахування того, що наказ на проведення перевірки не містить чіткого періоду перевірки, також позивач акцентує увагу на тому, що всі документи для проведення перевірки були надані посадовим особам контролюючого органу під час проведення перевірки, тому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №9 від 01.03.2024р..

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.11.2024р. у справі №280/2502/24 у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено, повний текст рішення виготовлено 25.11.2024р.. /а.с. 148-154 том 12/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, за допомогою засобів системи «Електронний суд» 24.12.2024р. подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 24.12.2024р. / а.с. 157-168,173 том 12/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.12.2024р. у справі №280/2502/24 заявнику апеляційної скарги поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.11.2024р. у справі №280/2502/24 та витребувано з суду першої інстанції матеріали справи №280/2502/24 /а.с. 174 том 12/, про що повідомлено учасників справи.

03.01.2025р. судом першої інстанції зареєстровано письмовий відзив відповідача на апеляційну скаргу / а.с. 178-184 том 12/, а 13.01.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №280/2502/24 / а.с. 190 том 2/

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2025р. у справі №280/2502/24 справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні о 13 годин 30 хвилин 11.03.2025р./ а.с. 191 том 12/, а ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.02.2025р. призначено проведення судового засідання під час апеляційного розгляду справи №280/2502/24 в режимі відеоконференції / а.с. 206 том 12/, про що повідомлено учасників справи /а.с. 207-208 том 12/.

Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 14.11.2024р. у цій справі та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом було об`єктивно та повно з`ясовано усі обставини справи, які мали суттєве значення для її вирішення, та постановлено обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 14.11.2024р. у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні 11.03.2025р.:

- представника позивача, який підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 14.11.2024р. у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги;

- представника відповідача ( в режимі відеоконференції), який заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у письмовому відзиві позивача на апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 14.11.2024р. у цій справі залишити без змін;

перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ФОП ОСОБА_1 , позивач у справі, є суб`єктом господарювання, офіційно зареєстрованим 21.12.2015р., основним видом діяльності позивача є: 47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах, та позивач перебуває на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Запорізькій області / а.с. 40-41 том 1/.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області №27-п від 12.01.2024р. на підставі ст. 19-1, пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.18-20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. п. 80.2.2, пп. 80.2.3, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80, п.69.27 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в.о. начальника ГУ ДПС у Кіровоградській області призначено проведення протягом січня 2024 року фактичних перевірок суб`єктів господарювання (відповідно до додатку у якому серед інших також зазначено ФОП ОСОБА_1 , адреса об`єкта м. Кіровоград, вул. Преображенська буд. 7, магазин) з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктом господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а також тимчасово, на період до припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, під час здійснення контролю за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державною фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дата початку перевірки з 19.01.2024р., тривалість не повинна перевищувати 10 діб / а.с. 42 том 1/.

На виконання вищезазначеного наказу посадовими особами Головного управління ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку за місцем здійснення господарської діяльності позивача - магазин за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності заступника директора Воловик Н.П, та за результатами перевірки складено та зареєстровано акт фактичної перевірки №708/11/28/PPO/ від 26.01.2024р. (далі акт перевірки) .

З наданої суду ксерокопії вищезазначеного акту перевірки / а.с. 47-51 том 1/ вбачається, що за результатами перевірки позивача встановлено порушення п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

У подальшому, на підставі вищезазначеного акту перевірками, ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №9 від 01.03.2024р., яким за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 46223258,00грн., і саме це рішення відповідача. який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, є предметом оскарження у цій справі.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та приймаючи рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідач під час прийняття спірного рішення діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Положеннями пп.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 ст.80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Аналіз положень п.81.1 ст.81 ПК України дає можливість зробити висновок про те, що в наказі про проведення перевірки повинні зазначатися, серед іншого, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка) підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, а також необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом, тому під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті зазначення платника податків, який має перевірятися, та чіткого визначення у наказі правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.03.2024р. у справі № 420/9909/23 викладено наступний правовий висновок: «У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.»

Судом встановлено, що наказ Головного управління ДПС у Кіровоградській області № 27-п від 12.01.2024р. прийнятий на підставі ст. 19-1, пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.18-20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. п. 80.2.2, пп. 80.2.3, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80, п.69.27 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, цим наказом визначено проведення фактичної перевірки з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) … / а.с. 42 том 1/.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що в основу проведення фактичної перевірки платника податків позивача у справі, податковим органом покладено пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, колегія суддів з урахуванням вищезазначеного висновку Верховного Суду вважає, що зазначення у наказі підстави для проведення перевірки з посиланням на пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України є мінімально достатнім в розумінні абзацу третього п. 81.1 ст. 81 ПК України, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки.

Стосовно посилань позивача у апеляційній скарзі щодо не надання судом першої інстанції оцінки змісту наказу про проведення перевірки з урахуванням безпідставності її проведення з огляду на посилання відповідача на те, що підставою для призначення перевірки позивача стало звернення гр. ОСОБА_2 , яке було подано до ДПС, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

З рішення суду першої інстанції у цій справі вбачається що судом першої інстанції було надано правильну оцінку змісту наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області №27-п від 12.01.2024р. та зазначено, що формулювання підстав призначення проведення перевірки в наказі надавало об`єктивного розуміння того, що є підставою для проведення перевірки, а посилання в наказі на ст. 102 ПК України, надавало можливості визначити період за який здійснюється перевірка - в межах строків давності.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу позивача у справі на те, що посадові особи податкового органу були допущені позивачем до проведення перевірки і перевірка на підставі наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області №27-п від 12.01.2024р. проведена і як вже раніше зазначалося посилання в наказі на проведення фактичної перевірки на п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, є мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що зміст наказу про призначення перевірки не призвів таких порушень, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, що доводами представника позивача не спростовується.

Щодо виявленого перевіркою порушення та підстав прийняття відповідачем оскаржуваного податкового-повідомлення рішення колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон) до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином облік товарних запасів, здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку є обов`язком суб`єкта господарювання відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону, а положення ст. 20 цього ж Закону передбачають санкцію, що може бути застосована до суб`єкта господарювання в тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, так і в разі ненадання суб`єктом господарювання під час перевірки документів, що підтверджують облік товарів, які знаходяться у місці продажу/господарському об`єкті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з метою визначення повноти та своєчасності оприбуткування ТМЦ на господарській одиниці, в магазині за адресою: м. Кропивницький, вул. вул. Преображенська 7, де здійснює свою діяльність позивач, відповідачем було проведено фактичну перевірку об`єкта торгівлі за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. вул. Преображенська 7, магазин, і під час перевірки було знято фактичні залишки товарів на комісії, на загальну суму 46223258,00грн., та зазначено суб`єкту перевірки про необхідність пред`явити супровідні документи при прийманні ювелірних виробів від постачальника (виробника), ТТН (рахунків фактури, прибутково-видаткові накладні); товарно-супровідні документи на внутрішнє переміщення ювелірних виробів на господарську одиницю, що перевіряється та договори з перевізником, і платником податків суб`єктом перевірки , було надано під час проведення перевірки форму обліку товарних запасів (в електронній формі) , де вказано находження та вибуття товару на підставі акту приймання-передачі товару на комісію, акти повернення товару та фіскальні чекі та договори комісії між комітентом ТОВ «ТД «Золотий Вік» та комісіонером Кармазь Н.М., інших документів не було надано, що обумовило надання позивачу письмового переліку документів, які необхідні контролюючому органу під час проведення фактичної перевірки.

Відповідач, проаналізувавши акти приймання-передачі товару на комісію, встановив що ювелірні вироби передавались від ТОВ «ТД «Золотий Вік» до ФОП ОСОБА_1 , але те, що саме ці ювелірні вироби передавались їй комітентом безпосередньо до магазину за адресою: вул. Преображенська, 7, м. Кропивницький, де позивач здійснює свою діяльність, з цих актів не вбачається, оскільки в них відсутня інформація відносно того, звідки та куди, з якого місця та у яке місце зберігання або реалізації, за якою адресою було здійснена ця передача ювелірних виробів на комісію. Інших документів, які б підтверджували цей факт, або документів, які б підтверджували внутрішнє переміщення з податкової адреси позивача, зазначеної в договорах комісії, до фактичної адреси магазину, в якому позивач здійснює свою діяльність з реалізації цих ювелірних виробів, позивачем не було надано ані під час проведення перевірки, ані до заперечень до акта фактичної перевірки.

Тому з урахуванням вищенаведених обставин, які були встановлені під час проведення перевірки, та приймаючи до уваги положення п. 9,10,11 Поряду ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України № 496 від 03.09.2021р., відповідачем зроблено висновок про те, що ведення обліку товарних запасів ФОП на кожному місці продажи (господарської одиниці) повинен здійснюватися на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товару безпосередньо в місці продажу та/або первинних документів на внутрішнє переміщення між особою як ФОП (податкова адреса) та її окремим місцем продажу магазином, і саме такий висновок відповідача став підставою для прийняття оскаржуємого податкового повідомлення-рішення.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову у цій справі суд першої інстанції також врахував те, що позивач повинен був мати необхідні документи на внутрішнє переміщення товару з м. Запоріжжя до м. Кропивницький або супровідні документи на третю особу - перевізника, який здійснює доставку товару до місця приймання ювелірних виробів від постачальника (виробника), ТТН (рахунків фактури, прибутково-видаткових накладних); товарно-супровідні документи на внутрішнє переміщення ювелірних виробів на господарську одиницю.

Але колегія суддів вважає такий висновок податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, помилковим з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», штрафні санкції, передбачені цією нормою можуть бути застосовані, зокрема, у випадку не ведення такого обліку за місцем реалізації товару та/або за місцем зберігання.

Позивачем у справі під час проведення перевірки та під час розгляду цієї справи судом на підтвердження ведення обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавством, надано відповідачу договори комісії №57-ТДК від 01.05.2023р. ( з додатковою угодою №1 від 01.05.2023р., яка є невід`ємною частиною договору) та № 83 від 28.12.2020р. ( з додатковою угодою №1 від 28.12.2020р., яка є невід`ємною частиною договору) які укладено між позивачем та ТОВ «Торгівельний дім «Золотий вік»; акти прийому-передачі товару на комісію, документи, що фіксують облік товарних запасів та залишків товарів на комісії магазину де проведено перевірку.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності доказів переміщення товарів до магазину в якому проведено перевірку, оскільки внутрішнє переміщення товару охоплює собою випадки їх вибуття з одного місця продажу, що належить суб`єкту господарювання, та переміщення їх до іншого місця продажу того ж суб`єкта. Разом з тим, будь-яких доказів того, що товари, які знаходились в магазині за адресою перевірки, були обліковані в іншому магазині, та потребували переміщення з цього магазину відсутні. Факт укладання договорів комісії між позивачем та ТОВ «Торгівельний дім «Золотий вік» в м. Запоріжжя не свідчить про зворотне.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновок про не ведення позивачем обліку за місцем реалізації товару та/або за місцем зберігання відповідач робить аналізуючи реальність здійснення господарських операцій за договорами комісії №57-ТДК від 01.05.2023р. та № 83 від 28.12.2020р. ( з додатковими угодами до них) , але ці договори та реальність здійснення господарських операцій за ними можуть бути перевірені контролюючим органом під час проведення відповідної перевірки платника податків, тоді як за обставинами цієї справи предметом фактичної перевірки є дотримання платником податків (позивачем) норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), що свідчить про те, що реальність виконання умов договору комісії не є предметом проведено фактичної перевірки та предметом розгляду у цій справі, а тому ненадання документів на підтвердження транспортування товарів, рахунків фактур, супровідних документів не спростовує факт їх належного обліку.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено того, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно - матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» покладено на уповноважену особу, і сам факт відсутності цих документів за місцем реалізації товару на час здійснення фактичної перевірки не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, оскільки відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»

Отже з огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставним висновок відповідача щодо не ведення позивачем обліку товарних запасів у встановленому законом порядку, що фактично свідчить про те, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття податкового повідомлення-рішення №9 від 01.03.2024р., яке є предметом оскарження у даній справі, діяв не у спосіб, який визначено чинним податковим законодавством, та в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності прийнятого ним рішення під час розгляду справи судом, та не надав належних та допустимих доказів правомірності такого рішення.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування ним норм чинного матеріального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 14.11.2024р. у цій справі скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким з урахуванням вищенаведеного заявлені позивачем позовні вимоги задовольнити та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №9 від 01.03.2024р..

Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено судом апеляційної інстанції, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, понесені під час розгляду цієї справи, які складаються з судового збору, сплаченого при поданні позову та апеляційної скарги, у загальному розмірі 37850грн. (виходячи з розрахунку 15140 грн. + 22710 грн. = 37850 грн.), які підтверджуються належними письмовими доказами про їх сплату.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.11.2024р. у справі №280/2502/24 скасувати .

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №9 від 01.03.2024р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (код ЕДРПОУ 44118663) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 37850 (тридцять сім вісімсот п`ятдесят) грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 17.03.2025р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова