Справа № 500/694/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/694/25

17 березня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Костову Н.З., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 згідно з постановою №38773204 від 19.08.2013;

- зобов`язати Тернопільський відділ Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження №38773204 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, накладеного постановою №38773204 від 19.08.2013, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав - 2207917.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.03.2013 у справі №819/382/13-а з позивача стягнуто податковий борг з податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 96476,65грн. Позивач зазначає, що станом на 09.08.2018 податковий борг ним погашено в повному обсязі, про що його також було повідомлено Головним управлінням ДФС у Тернопільській області відповідним листом від 14.08.2018. Поряд з цим, 14.01.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про наявність виконавчих проваджень щодо нього, арештів, накладених на майно, грошові кошти, банківські рахунки, тощо, а також у випадку наявності арештів чи інших обмежень, зняти такі обтяження у зв`язку із відсутністю заборгованості, зокрема перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 96476,65 грн. На підтвердження відсутності заборгованості до заяви було долучено копію листа ГУ ДФС у Тернопільській області від 14.08.2018. У відповідь на вказаний лист відповідачем повідомлено, що на виконанні у Першому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №37883204 про стягнення з фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 96476,65грн, а саме: 94436,65грн по податку на додану вартість, 2040,00грн - по податку на доходи фізичних осіб. Державним виконавцем 23.12.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (відсутність у боржника майна) на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, щодо зняття арешту з майна боржника, позивачу повідомлено, що станом на 27.01.2025 згідно перевірки баз даних автоматизованої системи виконавчих проваджень сума виконавчого збору становись 9647,66грн та витрати виконавчого провадження становлять 255грн, які не сплачено, тому у виконавчому провадженні №38773204 не має законних підстав для зняття арешту з майна, що належить позивачу.

Позивач вважає незаконною бездіяльність Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття з його майна арешту, накладеного згідно з постановою державного виконавця №38773204 від 19.08.2013, оскільки підстави для стягнення з боржника витрат виконавчого провадження регулювалися нормами Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 згідно частини першої статті 27 якого, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Поряд з цим, позивач зазначає, що він ніколи не отримував від органів виконавчої служби постанови про відкриття виконавчого провадження №37883204, як і постанов про стягнення виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, або постанов про відкриття виконавчих проваджень з виконання таких постанов. В листі від 27.01.2025 №2885 також відсутня будь-яка інформація про такі обставини, відтак позивач вважає, що посилання відповідача на заборгованість зі сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, як підставу не зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні №37883204, не має жодного законного підґрунтя.

Ухвалою від 11.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суддею одноособово, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України.

Суд встановив строк для надання сторонами заяв по суті справи, а також зобов`язав відповідача в строк до 19.02.2025 подати до суду у відповідності до вимог статті 94 КАС України засвідчену копію виконавчого провадження №38773204.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ доставлено до електронного кабінету суб`єкта владних повноважень відповідача 12.02.2025 о 00:10год.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, із клопотанням про продовження процесуального строку для його подання до суду не звертався.

24.02.2025 на адресу суду надійшла заява відповідача, до якої додано засвідченні копії шістьох постанов державного виконавця з виконавчого провадження №38773204 без доказів їх надіслання сторонам.

У вказаній заяві представник відповідача вказав, що у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду, а також звернув увагу на те, що у відповідності до наказу від 07.06.2017 №1829/5 «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців» строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки і підлягають знищенню відповідно після закінчення строків їх зберігання (арк. справи 15-24).

Інших заяв від учасників справи на адресу суду не надходило.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено з урахуванням строку перебування головуючої судді у даній справі у відпустці.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.03.2013 у справі №819/382/13-а за позовом Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 96476 (дев`яносто шість тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 65 копійок, в тому числі: по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 94436 (дев`яносто чотири тисячі двісті вісімдесят п`ять) гривень 65 копійок, та по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платників у вигляді зарплати в сумі в сумі 2040 (дві тисячі сорок) гривень 00 копійок (https://reyestr.court.gov.ua/Review/30778517). Постанова набрала законної сили 21.03.2013.

З матеріалів справи слідує, що Тернопільським окружним адміністративним судом податковому органу 24.05.2013 видано виконавчий лист про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 вказаної у резолютивній частині судового рішення суми податкового боргу.

08.07.2013 Тернопільська об`єднана державна податкова інспекція Тернопільської області Державної податкової служби звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого листа №819/382/13-а від 24.05.2013 на підставі якої, державним виконавцем Ясінським С.В. винесено постанову від 10.07.2013 про відкриття виконавчого провадження №38773204 про стягнення податкового боргу в сумі 96476,65грн. У пункті 2 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження встановлено боржнику строк добровільного виконання до 17.07.2013 (арк. справи 17).

19.08.2013 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Ясінським С.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №38773204 у якій зазначено, що державним виконавцем встановлено несплату боржником боргу у самостійно, з огляду на що, з метою виконання рішення накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу (арк. справи 18).

19.08.2013 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Ясінським С.В. винесено постанову про арешт коштів боржника (арк. справи 19).

23.14.2014 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Легус Т.М. винесено постанову у виконавчому провадженні №38773204 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999. У вказаній постанові зазначено, що згідно відповіді Державної сільськогосподарської інспекції за боржником с/г техніка не зареєстрована. Згідно відповіді УДАІ УМВСУ в Тернопільській області боржник транспортних засобів на праві власності не має. Згідно акта державного виконавця майна на яке б можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено. У боржника відсутнє майно на яке можна звернути стягнення, а здійснення державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультативними. Одночасно повідомлено, що керуючись статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження (арк. справи 22).

Листом Головного управління ДФС у Тернопільській області (стягувача) №2446/6/19-00-17-14/16290 від 14.08.2018 адресованого позивачу, повідомлено, що згідно виконавчого листа від 24.05.2013 №819/382/13-а, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом, податковий борг погашено, відповідно до даних інформаційної системи податкового органу станом на 09.08.2018 вказаний податковий борг відсутній (арк. справи 7).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №411744393 від 06.02.2025 в Державному реєстрі міститься запис №2207917, внесений 22.08.2013 на підставі постанови старшого державного виконавця Ясінського С. В. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №38773204 від 19.08.2013, вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно (арк. справи 8).

З матеріалів справи слідує, що позивач 14.01.2025 звернувся до Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою №213. Листом №2885 від 27.01.2025 на вказану заяву позивачу повідомлено, що згідно відомостей АСВП ВД/ВП (архів) у Першому Відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало ВП №38773204 з примусового виконання виконавчого листа від 24.05.2013 №819/382/13-а, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 96476,65грн, а саме: 94436,65грн по податку на додану вартість, 2040,00грн по податку на доходи фізичних осіб. Державним виконавцем Легус Т.М. - 23.12.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувана (відсутність у боржника майна) на підставі п. 2 ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999.

Вказано, що відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідачем зазначено, що станом на 27.01.2025 згідно перевірки баз даних автоматизованої системи виконавчих проваджень сума виконавчого збору 9647,66грн та витрати виконавчого провадження 255грн, не сплачено боржником, тому законних підстав для зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №38773204 не має (арк. справи 7 зворот).

Позивач вважає бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо незняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 згідно з постановою №38773204 від 19.08.2013 протиправною, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Визначаючись щодо позовних вимог суд враховує, що порядок примусового виконання рішень визначено Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (надалі - Закон №606-XIV), який був чинним на момент відкриття та закінчення виконавчого провадження, у якому було накладено арешт на нерухоме майно позивача.

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону №606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону №606-XIV).

Частиною другою статті 50 Закону №606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 23.12.2014 державним виконавцем Легус Т.М. винесено постанову у виконавчому провадженні №38773204 про повернення виконавчого листа від 24.05.2013 №819/382/13-а, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом, стягувачу (податковому органу) на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV (відсутність у боржника майна).

Відповідач повідомив суду, що матеріали виконавчого провадження №38773204, знищено.

Відповідачем не представлено суду будь-яких документально підтверджених відомостей про те, що в період з 23.12.2014 до дня розгляду даної справи у суді органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа від 24.05.2013 №819/382/13-а, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом.

Також відповідачем не спростовано відсутність заборгованості позивача перед податковою інспекцією, яка стягувалась у межах виконання судового рішення у справі №819/312/13-а, в сумі 96476,65грн, а саме: 94436,65грн по податку на додану вартість та 2040,00грн по податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), яка була чинна на момент прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з приписами статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Відтак, відповідно до зазначеної статті й Інструкції №512/5 відділ державної виконавчої служби, завершуючи виконавче провадження №38773204 (в межах якого було накладено арешт на все майно позивача) і повертаючи виконавчий лист стягувачу, арешт на все майно позивача підлягав зняттю, проте відповідачем у вказаному виконавчому провадженні цього зроблено не було.

Суд зазначає, що відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання, з огляду на що суд дійшов висновку, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із пунктом 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону №1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

За приписами частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9)підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10)отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).

В спірному випадку встановлено, що заборгованість позивача перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 96476,65грн згідно виконачого листа №819/382/13-а від 24.05.2013, повністю погашена ще у 2018 році, що підтверджено стягувачем (податковим органом) у листі Головного управління ДВС у Тернопільській області №2446/6/19-00-17-14/16290 від 14.08.2018 та яка стягувалася на підставі виконавчого листа, що виконувався в межах виконавчого провадження №38773204 (арк. справи 7).

Наведене дає підстави суду стверджувати про необґрунтованість та безпідставність існування арешту майна позивача на даний час, що порушує його майнові права як власника.

Матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, а тому такий підлягає зняттю, а позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 968,96грн.

Керуючись статтями 139, 241-242, 244-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 згідно з постановою №38773204 від 19 серпня 2013 року.

Зобов`язати Тернопільський відділ Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 19 серпня 2013 року в межах виконавчого провадження №38773204.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Острозького князя, 14, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46006, );

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.