Справа № 640/23874/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

справа №640/23874/20

адміністративне провадження №К/990/7493/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року

у справі № 640/23874/20 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора в особі П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання дій протиправними,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора України, Полтавської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ прокурора Полтавської області від 20.08.2020 № 592к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області та з органів прокуратури Полтавської області;

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №15 від 22.07.2020 № 9н про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за підсумками проведення співбесіди;

- поновити ОСОБА_1 на відповідній рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 25.08.2020 зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.08.2020 по дату винесення судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями попередніх інстанції, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалами Верховного Суду від 14 січня 2025 року та 12 лютого 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

24 лютого 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга у новій редакції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до статті 329 України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (ч. 3 ст. 329 КАС України).

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 26 листопада 2024 року, вперше касаційна скарга до суду касаційної інстанції надійшла 25 грудня 2024 року, однак ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. 23 січня 2025 року скаржник повторно звернувся з касаційною скаргою, але 12 лютого 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся вкотре до Верховного Суду.

У касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на подання касаційної скарги. В обґрунтування скаржник зазначає, що останній мав обмежений доступ до матеріалів справи; у системі «Електронний суд» не зберігається повний обсяг документів, зокрема матеріали суду першої інстанції, через це скаржник не мав можливості вчасно отримати всю необхідну інформацію для підготовки касаційної скарги; відсутня можливості скористатися правовою допомогою, внаслідок проживання позивача за кордоном (Німеччина) ускладнений доступ до юридичних послуг в Україні, що об`єктивно затягнуло процес підготовки скарги; мав об`єктивні причини, пов`язані зі станом здоров`я (протягом періоду, відведеного для касаційного оскарження, скаржник переніс хворобу, що унеможливило своєчасне оформлення та подання касаційної скарги); посилається на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21, щодо можливості подачі касаційної скарги після усунення недоліків у межах встановлених законом строків.

Враховуючи викладене, скаржник просить вважати касаційну скаргу поданою в межах установленого процесуального строку.

Інших доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови апеляційної інстанції скаржником не надано і не зазначено.

Нормами КАС України передбачено, що розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється на стадії відкриття касаційного провадження на підставі касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так Суд відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на наступне. Позивачем не було надано доказів на підтвердження хвороби, а отже Суд не приймає їх до уваги. Всі інші доводи є суб`єктивними, що не перешкоджають доступу до правосуддя. Тим більше, позивача було звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області та з органів прокуратури Полтавської області, а отже останній має юридичну освіту та обізнаний зі своїми процесуальними права та обов`язками. Окрім того, скаржник подавав касаційні скарги, які були повернуті Верховним Судом на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України у зв`язку з тим, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Скаржник не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. У зв`язку з цим, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, а отже заявнику касаційної скарги необхідно довести наявність об`єктивних перешкод, які не дозволили подати касаційну скаргу в строк, передбачений статтею 329 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку із наданням доказів на їх підтвердження.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням відповідачу строку для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви.

Крім того, з матеріалів касаційної скарги встановлено, що вони оформлені без дотримання вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема, пункт 6, 7, 9, 10, 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 113-ІХ та статті 41, 51 Закону України "Про прокуратуру", які регулюють порядок звільнення прокурорів. Та вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 грудня 2024 року у справі № 240/19209/21, від 17 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19, а також у справах № 240/7411/21, № 343/1869/23, № 640/23874/20.

Окрім того, скаржник зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 1 березня 2023 року ці положення були визнані неконституційними, а отже, вони не можуть застосовуватися у правовідносинах щодо звільнення прокурорів, навіть якщо формально залишалися чинними на момент ухвалення рішень судами попередніх інстанцій.

Також у якості підстави на касаційне оскарження скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, зокрема частину 2 статті 2 КАС України, статтю 77 КАС України, також були порушені стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 19 Конституції України. При цьому не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах № 640/1083/20 від 14.07.2022, № 640/39174/21 від 28.09.2023, № 260/1134/23 від 24.06.2024, № 640/3612/20 від 27.10.2022, № 120/3458/20-а від 13.05.2021.

Верховний Суд відхиляє доводи скаржника, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків Верховного Суду викладених у вказаних постановах, з огляду на таке.

Висновки, викладені у постанові Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, не суперечать висновкам, які викладені у цій справі та стосуються правовідносин, які не є подібними, оскільки встановлені судами в цій справі обставини, відрізняються від обставин, встановлених у справах, на які посилається скаржник.

Касаційна скарга зводиться до незгоди з рішеннями попередніх інстанцій у зв`язку з визнанням Конституційним Судом України зазначених норм Законів України неконституційними. З цього приводу Суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України Рішенням від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX.

Водночас, за змістом цього Рішення, пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 1 березня 2023 року.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017року №2136-VIII. Окрім цього у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа№1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року №4819/49/19.

Окрім того, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року № 11-р(ІІ)/2024 п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

З огляду на вищезазначене Суд відхиляє посилання скаржника на п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

Згідно з вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а за змістом частини першої статті 341 КАС України, за винятком частини третьої цієї статті КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Отже, у разі не зазначення в касаційній скарзі підстав (підстави), на якій подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України) така касаційна скарга має бути залишена без руху.

Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Частинами першою і другою статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, відповідно до частин першої та другої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику касаційної скарги строку у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції:

- обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви;

- касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.

Керуючись статтями 3, 169, 330, 328, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави, зазначені ОСОБА_1 , для поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 640/23874/20 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора в особі П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання дій протиправними- залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги, а ненадання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або визнання судом наведених підстав неповажними - для відмови у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. М. Мартинюк

Ж. М. Мельник-Томенко