Справа № 640/27275/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/27275/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердянська фармацевтична компанія" до Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 640/27275/21 за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердянська фармацевтична компанія" (далі - позивач) до Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради (далі відповідач) з вимогою визнати протиправним і скасувати припис Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради від 17.08.2021 № 000775/21.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач орендує приміщення для здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 97.

Позивач розмістив інформаційну вивіску аптечного закладу, у відповідності до Ліцензійних умов, затверджених Постановою Кабінету нетрів України від 30.11.16 № 929 та сигнальний покажчик, у відповідності до Наказу Міністерства охорони здоров`я від 10.07.2017 № 777 «Про затвердження опису сигнального покажчика аптечного закладу та його структурного підрозділу».

На адресу позивача надійшов Припис відповідача від 17.08.21 № 000775/21, згідно з яким відповідач вимагає від позивача «усунути виявлені недоліки, порушення у сфері благоустрою та реклами шляхом очищення поверхні фасаду від самовільно розміщеної рекламної конструкції Аптека Бажаємо здоров`я в термін до 02.09.2021».

Позивач вважає, що Припис відповідача від 17.08.21 № 000775/21 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки перед розміщенням фасадних конструкцій (в тому числі вивісок і табличок на будівлі, розташованій за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 97, Позивач повинен був пересвідчитись на предмет їх відповідності Правилам благоустрою і Принципам, дотримання яких є обов`язком фізичних і юридичних осіб, або у разі наявності документів, які б підтверджували правомірність розміщення таких фасадних конструкцій, Позивач після отримання відповідного припису про усунення виявлені порушень їх встановлення, мав можливість надати такі документи відповідачу, про що безпосередньо зазначено у приписі, який є формою реалізації функцій самоврядної контролю уповноваженого суб`єкта владних повноважень і сам по собі не тягне за собою будь-яких наслідків та не порушує прав, свобод або інтересів Позивача, як суб`єкт господарювання.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 справу прийнято до провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бердянська фармацевтична компанія" (місцезнаходження: вул. Оноре де Бальзака, буд. 12, м. Київ, ідентифікаційний код 41410960) уклало з ТОВ «БЗ-Консалтинг» Ліцензійний договір № 1 на право користування знаком для товарів і послуг за Свідоцтвом України № 218448 від 25.10.2016 та Ліцензійний договір № 2 на право користування знаком для товарів і послуг за Свідоцтвом України № 219602 від 25.11.2016.

На підставі Ліцензійних договорів позивач використовує торгівельну марку «Бажаємо здоров`я» відповідно до свідоцтва 218448 № заявки m201613251 від 25.10.2016 (https://iprop-ua.com/tm/66r9ap1s/) та «Аптека бажаємо здоров`я» відповідно до свідоцтва 219602 № заявки m201613253 від 25.11.2016 (https://iprop-ua.com/tm/54l0wynp/) .

Позивач орендує приміщення для здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 97 на підставі договору суборенди № 01/08/20-1 нежилого приміщення від 01.08.2020.

Згідно з актом приймання передачі нежилого приміщення в суборенду по договору суборенди № 01/08/20-1 нежилого приміщення від 01.08.2020 позивачем прийнято в тимчасове користування зазначене приміщення.

Відповідач виніс припис від 17.08.2021 № 000775/21, у якому вказані порушення у сфері благоустрою та реклами, а саме виявлено відповідачем, що розташована на адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 97, порушення вимог п.п.19.2.1., 19.2.18 Правил благоустрою території міста Дніпра та п. 4.5.3, 4.5.7, 6.2 Принципів візуальної організації розміщення рекламних засобів, вивісок і табличок на фасадах будівель м. Дніпра.

Відповідно до паспорта вивіски позивачу виготовлено вивіску відповідно до відомостей вказаних у вищевказаних заявках, що підтверджено наданими позивачем фотографіями.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до визначення термінів, наведених у статті 1 Закону України «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР):

реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Стаття 9 Закону № 270/96-ВР визначає правила ідентифікації реклами, а саме:

Реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Реклама у теле- і радіопередачах, програмах повинна бути чітко відокремлена від інших програм, передач на їх початку і наприкінці за допомогою аудіо-, відео-, комбінованих засобів, титрів, рекламного логотипу або коментарів ведучих з використанням слова "реклама".

Інформаційний, авторський чи редакційний матеріал, в якому привертається увага до конкретної особи чи товару та який формує або підтримує обізнаність та інтерес глядачів (слухачів, читачів) щодо цих особи чи товару, є рекламою і має бути вміщений під рубрикою "Реклама" чи "На правах реклами".

Прихована реклама забороняється.

Цією ж нормою однозначно закріплено, що не є рекламою в розумінні Закону № 270/96-ВР, а саме:

вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до абзацу 8 п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (далі - Типові правила № 2067) вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки на знак для товарів і послуг.

Оскільки з цією датою пов`язується виникнення прав, які випливають із свідоцтва про право власності на знак, то правомірним є використання цього позначення особою, яка подала заявку на видачу відповідного свідоцтва.

За вказаних обставин з датою подання заявки на знак пов`язується виникнення прав, які випливають із свідоцтва про право власності на знак, незалежно від фактичного отримання особою свідоцтва на знак для товарів і послуг.

Однак у разі відмови у видачі свідоцтва особа не набуде жодних прав на знак для товарів та послуг в т.ч. і від дати подання заявки на знак для товарів і послуг.

Станом на день розгляду справи свідоцтва на торговельну марку за вказаними заявками діють.

Відповідно до абзацу 5 частини четвертої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки.

За вказаних обставин використання на фасадній конструкції «Аптека бажаємо здоров`я» є використанням саме торговельної марки за заявками m201613251 від 25.10.2016 (https://iprop-ua.com/tm/66r9ap1s/) та m201613253 від 25.11.2016 (https://iprop-ua.com/tm/54l0wynp/), оскільки її використано у відповідній формі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлені позивачем зображення є інформаційною вивіскою - знак для товарів і послуг, тобто не є рекламою у відповідності до частини шостої статті 9 Закону № 270/96-ВР, та не потребує отримання відповідного дозволу.

Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено перелік власних (самоврядних) та делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.

Зокрема цією статтею врегульовано право виконавчих органів відповідних рад на організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах із цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, тощо.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частиною першою статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою є, зокрема, засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами та малі архітектурні форми. Крім того, частиною другою цієї ж статті передбачено, що до малих архітектурних форм належать, зокрема, інформаційні стенди, дошки, вивіски.

Порядком розміщення зовнішньої реклами в м. Дніпрі від 16.02.2004 № 325 передбачено порядок розміщення реклами не інформаційних стендів чи вивісок.

Вказаним порядком регламентовано отримання дозволу виключно на розміщення реклами, а не інформаційних стендів чи вивісок.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами) були затверджені Правила благоустрою території міста Дніпра (далі - Правила благоустрою).

Пунктам 19.2.1 Правил благоустрою визначено, що розташування засобів зовнішньої реклами на території міста здійснюється на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, наданих у порядку, встановленому міською радою.

Положеннями пп. 19.2.11 Правил благоустрою встановлено, що розташування всіх видів рекламних засобів, вивісок і табличок в оновлених частинах міста обмежене необхідністю збереження просторового сприйняття площ, проспектів та вулиць міста після їх реконструкції, а також Принципами.

Пунктом 19.2.18 Правил благоустрою визначено, що рекламні засоби, вивіски і таблички, які розташовуються на будинках (дахах) і впритул до них, не повинні вступати у візуальний конфлікт з архітектурою цих будинків та суттєво міняти вигляд фасадів, а також суперечити Принципам.

Як встановлено судом, вивіска на приміщенні м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 97 є вивіскою і не містить відомостей, які вказують що на ній розміщена реклама.

Статтею 16 Закону №270/96-ВР передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 3 Типових правил № 2067 зазначається, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

За приписами пункту 45 Типових правил № 2067 контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 46 Типових правил № 2067 у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих правил звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Згідно з пунктом 48 Типових правил № 2067 вивіски чи таблички повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів. Забороняється вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок, не передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 49 Типових правил № 2067 демонтаж вивісок чи табличок, розміщених з порушенням вимог цих Правил, здійснюється у разі: припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичної особи - підприємця; невідповідності розміщення вивіски чи таблички вимогам щодо її розміщення, наданим у визначенні, та архітектурним вимогам, державним нормам, стандартам і правилам, санітарним нормам; порушення благоустрою території.

Розміщені вивіски чи таблички підлягають демонтажу за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, якими вони були встановлені.

З аналізу вказаних правових норм висновується, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні частини сьомої статті 8 та частини шостої статті 9 Закону №270/96-ВР.

Подібний висновок міститься зокрема у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 461/4489/16-а.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 18.12.2018 № 1250 затверджені Принципи візуальної організації розміщення рекламних засобів, вивісок і табличок на фасадах будівель міста Дніпра.

Згідно з Розділом 1 Принципів візуальної організації, ці Принципи розроблені з метою забезпечення дотримання Правил благоустрою території міста, захисту культурних і майнових інтересів територіальної громади м. Дніпра, поліпшення зовнішнього вигляду міського середовища та врегулювання візуальної організації розміщення рекламних засобів, вивісок і табличок на фасадах будинків, будівель чи споруд (п. 1.1), та є обов`язковими для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та відомчого підпорядкування, а також фізичними особами, які здійснюють розміщення рекламних конструкцій, вивісок та табличок на фасадах будинків, будівель чи спорудах на території м. Дніпра (п.1.2).

Таким чином, Принципи візуальної організації розміщення рекламних засобів, вивісок і табличок на фасадах будівель м. Дніпра, затверджені рішенням Виконавчого комітету міської ради від 18.12.2018 № 1250, можуть бути застосовані виключно у випадках, якщо на такі конструкції поширюються вимоги Закону України "Про рекламу".

Як видно з матеріалів справи, на фасаді прибудови, а саме, на частині приміщення що орендує позивач, над входом розмішена інформаційна вивіска з написом «Аптека бажаємо здоров`я», що, на переконання суду, носить інформаційний характер про зареєстроване найменування особи, не містить закликів до придбання товару чи надання послуги, не є інформацією, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо такої особи чи товару (послуги), така вивіска розміщена не вище поверху, де знаходиться приміщення, що використовується як магазин «Аптека бажаємо здоров`я», при цьому вивіска не закриває жодних архітектурних чи декоративних елементів будинку, в зв`язку з їх фактичною відсутністю.

Суд звертає увагу, що законного порядку отримання дозволу на розміщення таблички, яка не є рекламою, відповідач не наводить.

Положеннями пп. 4.5.3, 4.5.6 Принципів встановлено, що фасадні конструкції забороняється встановлювати паралельно до фасаду, поверх будь-яких архітектурних і декоративних елементів, а також з виходом за межі одного архітектурного елемента, за винятком рустового малюнка.

Суд звертає увагу, що оскаржуваний припис не містить жодних доказів того, що вивіска перекриває якісь архітектурні або декоративні елементи.

Відповідач не навів, який саме архітектурний елемент (його назва, вид, історична чи декоративна цінність) перекривається вивіскою. З наданим позивачем фотографій цього також не можливо встановити.

У постанові Верховного Суду від 04 09.2019 у справі № 1340/4421/18 зазначено: «Певна інформація може бути визнана рекламою тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу, або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісні показники, країну походження, виробника тощо. Враховуючи те, що на спірній вивісці міститься інформація, яка не містить закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг позивача, вона не є інформацією, призначеною сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається підприємством, а тому суди вважали, що така вивіска не є рекламою і не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами».

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, вивіска «Аптека бажаємо здоров`я» повністю підпадає під поняття вивіски, яке надає законодавець, що означає, що вона не є рекламною конструкцією, а отже, не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами та не підлягає демонтажу.

На підстав викладеного, суд дійшов висновку, що припис Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради від 17.08.2021 № 000775/21 є протиправний та підлягає скасуванню.

Згідно із частинами першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 КАС України).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.

Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само, недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваного приписуя.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується квитанцією.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер і позов підлягає задоволенню, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 226, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердянська фармацевтична компанія" (місцезнаходження: вул. Оноре де Бальзака, буд. 12, м. Київ, ідентифікаційний код 41410960) до Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради (місцезнаходження: пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, ідентифікаційний код 40970588) про визнання протиправним та скасування припису задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради від 17.08.2021 № 000775/21.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердянська фармацевтична компанія" за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива