Справа № 947/19544/24
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/77/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сумі Одесі у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до

ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови №1300 по справі про адміністративне правопорушення

за ч.3 ст.210 КУпАП від 07.06.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2024 року до Київського районного суду міста Одеси через засоби поштового зв`язку надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №1300 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 07.06.2024 року, з посиланням на порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності поза межами встановлених законом строків для вчинення відповідних дій.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.06.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху.

28.06.2024 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 на усунення недоліків поданої заяви, відповідно до якої позивачем зазначено відомості про відсутність зареєстрованих електронних кабінетів у сторін по справі, а також зазначено про, що визначений відповідач, не має статусу юридичної особи, однак є органом військового управління, оскарження рішення якого передбачено положеннями п.1 ч.1 ст. 19 КАС України.

Оглянувши матеріали справи та додані додаткові документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданого позову у відповідності до ухвали судді від 21.06.2024 року, а позовна заява відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 01.07.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

В ухвалі суду, судом встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Розяснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи.

Копію вказаної ухвали суду від 01.07.2024 року про відкриття провадження у справі отримано відповідачем в електронній формі у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі 01.07.2024 року о 23:06:10, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа наявною в матеріалах справи.

Отже, встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідача розпочався з 3 липня 2024 року по 17 липня 2024 року включно.

Як вбачається, 15.07.2024 року представником відповідача надано до суду клопотання про надання додаткового строку для вчинення процесуальної дії з подання відзиву на позовну заяву, терміном по 29 липня 2024 року, з посиланням на надмірну завантаженість на посадових осіб, які мають право представляти інтереси відповідача в суді, їх відпусткою та відрядженням, з одночасним посиланням, забезпечення права на подання відзиву на позовну заяву з доказами, має вирішальне значення для забезпечення повного та всебічного розгляду справи.

Вказане клопотання передано та отримано головуючим суддею по виходу з щорічної основної відпустки, а саме 05.08.2024 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.08.2024 року клопотання представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження процесуального строку для вчинення процесуальної дії з подання відзиву на позовну заяву, задоволено. Продовжено відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_2 процесуальний строк для вчинення процесуальної дії з подання відзиву по справі №947/19544/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення №1300 від 07 червня 2024 року, на п`ять днів з дня постановлення даної ухвали суду.

31.07.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

В обґрунтування відзиву представник відповідача посилався на те, що 07.06.2024 територіальним органом поліції заходом адміністративного затримання та в подальшому доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина ОСОБА_1 , який перебував у розшуку на підставі звернення до територіального органу (підрозділу) поліції для адміністративного затримання та доставлення до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації, як особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Цього ж дня в присутності позивача керуючись статтею 235 КУпАП відносно нього було складено постанову про адміністративне правопорушення № 1300 (далі постанова № 1300), без складання протоколу, що передбачено абзацом п`ятим статті 258 КУпАП, копію якої було йому вручено.

Також, як вказує представник відповідача, громадянину ОСОБА_1 під час розгляду адміністративної справи роз`яснено зміст статті 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі). Підставою для складання постанови № 1300 було порушення позивачем вимоги абзацу другого частини десятої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, підпунктів 2, 6, 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановленні в Додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 в частині не прибуття протягом 24 годин за викликом для уточнення облікових даних від 06.03.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час розгляду адміністративної справи позивач від надання пояснень відмовився, надав паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській обл., 25.10.2000.

Представник відповідача зазначив, що оскільки, законом визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, що позивачем, як військовозобов`язаним виконано не було, 07.03.2024р. вказану обставину було виявлено відповідачем, тому не має підстави вважати, що відповідачем безпідставно складено протокол по справі про адміністративне правопорушення щодо відповідача та притягнуто останнього до відповідальності. Представник зазначає, що ігнорування позивачем норм чинного законодавства у сфері військового обліку полягає у неявці та не повідомлення своїх облікових даних (в т.ч. наявність права на відстрочку) ІНФОРМАЦІЯ_5 більше 10 років, а особливо неявка впродовж останніх двох років в період з 24.02.2022 року, з моменту оголошення військового стану та мобілізації свідчить про протиправну поведінку позивача.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.09.2024 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач будучи незгодним з вказаною ухвалою суду, надав відповідну апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2024 року ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 04.09.2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

22.01.2025 року матеріали адміністративної справи №947/19544/24 надійшли до Київського районного суду міста Одеси та передані головуючому по справі 23.01.2025 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.01.2025 року продовжено розгляд адміністративної справи №947/19544/24, в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з повідомленням сторін по справі.

До судового засідання призначеного на 17.03.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Від позивача наявна в матеріалах спарви заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Частинами 1, 9 статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом не встановлено підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 205 КАС України, за наслідком чого судом було ухвалено здійснити розгляд справи 17.03.2025 року у письмовому провадженні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м. Одеса, громадянин України, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Київським РВ УМВС України в Одеській області, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , військовослужбовець, звільнений в запас 24.10.2001 року, що підтверджується відповідним військовим квитком від 03.11.2000 року.

07.06.2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 винесено постанову №1300 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн.

У відповідності до вказаної постанови, суть адміністративного правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу другого частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпунктів 2, 6, 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановленні в Додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 в частині не прибуття протягом 24 годин за викликом для уточнення облікових даних від 06.03.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву визнав, що під час розгляду адміністративної справи позивач від надання пояснень відмовився.

Позивач будучи незгодним з вказаною постановою, з посиланням на порушення відповідачем порядку розгляду відповідної справи, звернувся до суду з даною постановою.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 258 КУпАП, в редакції станом на час винесення спірної постанови, передбачено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Як встановлено ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

В свою чергу, згідно пункту 1 статті 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, в редакції станом на час винесення спірної постанови, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За визначенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, тощо.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Приймаючи викладене, виходячи з наданих до суду доказів, суд зазначає наступне.

Як вбачається, оспорювана постанова винесена 07.06.2024 року за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210 КУпАП, за наслідком порушення позивачем вимог абзацу другого частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпунктів 2, 6, 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановленні в Додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 в частині не прибуття протягом 24 годин за викликом для уточнення облікових даних від 06.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Положеннями ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП в редакції станом на час винесення спірної постанови передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дана стаття містить примітку, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Разом з тим, суд зазначає, що 19.05.2024 набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Отже, до 19.05.2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не передбачалось.

Як вбачвається, позивача притягнуто до відповідальності за порушення, яке полягає у неприбутті до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом що мав місце 06.03.2023 року.

Згідно зі ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 38 КУпАП в редакції станом на час винесення спірної постанови, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

За ч. 7 ст. 38 КУпАП, у вказаній редакції, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Приймаючи викладене, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що позивачеві скеровувався виклик про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 06.03.2023 року на протязі 24 годин, однак враховуючи не оспорювання даних обставин з боку позивача, судом дані обставини вважаються наявними.

Виходячи з даних обставин, приймаючи не спростування позивачем неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом від 06.03.2023 року на протязі 24 годин, вбачається що відповідне порушення розпочалось з 08.03.2023 року, однак позивача притягнуто до адміністративної відповідальності лише 07.06.2024 року, тобто більше ніж через рік, тобто в порушення строків, визначених ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Крім того, виходячи зі встановлених обставин вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за нормою законодавства, яка не діяла станом на час виникнення суті адміністративного правопорушення.

Доводи відповідача про виклик позивача від 15.05.2024 року та його нез`явлення, як на підстави наявності порушення позивача у скоєному адміністративному правопорушенні за спірною постановою, не приймаються судом до уваги, оскільки оспорювана постанова не охоплює суті адміністративного правопорушення за даними обставинами.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом».

З урахуванням вищевикладеного, позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з березня 2023 року до червень 2024 року, оскільки норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приймаючи вищевикладене в цілому, суд доходить до висновку, що в діях позивача відсутня подія та, відповідно, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Відтак, постанова №1300 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи викладене, оскільки позов позивача підлягає до задоволення, за пред`явлення якого позивачем сплачено судовий збір в сумі 605,60 грн, у відповідності до положень ч.1 ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - ІНФОРМАЦІЯ_7 , який є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_8 , підлягають витрати з відшкодування сплаченого судового збору в сумі 605,60 грн.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст. 7, 9, 210, 235, 245-249, 251-252, 254-257, 268, 276-279, 280-282, 283-291 КУпАП, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 132, 134, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 )про визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення №1300 від 07 червня 2024 року задовольнити.

Cкасувати постанову №1300 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 07.06.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 17000,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання в порядку передбаченому статтею 297 КАС України апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 18.03.2024 року.

Головуючий Л. В. Калініченко