Справа № 320/46824/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді - Мєзєнцева Є. І., суддів Епель О. В. Файдюка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат у справі за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо неврахування до стажу служби в поліції строк служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ в повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві врахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 16 років 08 місяців та 27 днів служби в органах внутрішніх справ на 10 травня 2023 року та внести зміни до Наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві "Про особовий склад" від 10.05.2023 №761 о/с в частині визначення стажу служби в поліції, змінивши строк служби в поліції на 16 років 08 місяців та 27 днів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року - без змін.

06 березня 2025 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, в якій позивач просив стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 тридцять тисяч грн. та сорок п`ять тисяч грн. судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи, що судове рішення суду апеляційної інстанції було ухвалено в порядку письмового провадження, згідно з ч.3 ст.252 КАС України питання про ухвалення додаткового рішення також підлягає вирішенню в порядку письмового провадження.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що представником у суді може бути адвокат та підлягають компенсації лише документально підтверджені судові витрати.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Разом з тим, представник позивача - Рейніш Л.В. діяв в суді апеляційної інстанції на підставі додаткової угоди № 5 від 09.01.2025 року до договору №2 від 13.03.2021 про надання юридичної- консультативної допомоги та послуг щодо представництва.

Згідно вказаної додаткової угоди, Рейніш Л.В. є фізичною особою-підприємцем.

Предметом додаткової угоди є надання юридично-консультативної допомоги та представницьких послуг по захисту та представництву прав та інтересів ОСОБА_1 у адміністративній справі № 320/46824/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання бездіяльності та зміни наказу.

Колегія суддів звертає увагу, що незважаючи на встановлений нормами процесуального законодавства обов`язок щодо доведення факту надання правничої допомоги із необхідністю визначення та конкретизації наданих послуг, позивачем не було додано до матеріалів справи передбаченого ст.134 КАС України детального опису робіт (наданих послуг), виконаних представником в рамках виконання відповідного договору.

При цьому, за змістом положень ст.132, 134 КАС України, до витрат, що пов`язані із розглядом справи та підлягають розподілу, належать витрати на професійну правничу допомогу, яка здійснюється адвокатом, з урахуванням вартості послуг помічника адвоката.

Однак, представник Рейніш Л. В. не надав суду доказів, що він є (має статус) адвокатом чи здійснював представництво відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

За результатів перевірки даних в Єдиному реєстрі адвокатів України судом встановлено відсутність будь-якої інформації щодо наявності у Рейніша Л.В. статусу адвоката.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу саме адвоката.

Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, висловлену у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15, зокрема, що витрати на послуги, надані юристами, які не є адвокатами, відшкодуванню не підлягають.

Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19).

Поняття "надання професійної правничої допомоги" не тотожне поняттю "представництво особи в суді". Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Положеннями ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, виходячи із того, що у цій справі юридичну консультацію позивачеві надавав ФОП, який не є адвокатом, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 241, 242, 252, 325, 329, 382 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя доповідач Є. І. Мєзєнцев

Суддя О. В. Епель

Суддя В. В. Файдюк