Справа № 480/10981/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 № 2715 від 13.11.2024 щодо відмови в задоволенні рапорту ОСОБА_1 на звільнення на підставі «г» п.3 ч.5 (частини 12) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
- зобов`язати командування військової частини повторно розглянути рапорт на звільнення на підставі «г» п.3 ч.5 (частини 12) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить службу за контрактом, на посаді - водій 2 відділення 1 взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 . До введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 позивач проживав зі своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є пенсіонером та потребує постійної сторонньої допомоги, інших родичів які мають доглядати його батька ОСОБА_2 відсутні. Як зазначає позивач окрім, його ніхто не може надати допомогу його батькові - ОСОБА_2 тому позивач є єдиною людиною, яка може піклуватися про батька. 13.11.2024, ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення позивача на вищезазначених підставах, до якого позивач додав завірені належним чином копії документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 має право на звільнення. На вказаний рапорт позивач отримав відмову у якій зазначалося, окрім іншого, про відсутність доказів того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І чи II групи.
Позивач зазначає, що згідно з висновку №2153 від 13.06.2024 його батько потребує постійного догляду у зв`язку з чим позивач на підставі п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач має підставу для звільнення з військової служби.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник позову не визнав та зазначив, що відповідач правомірно відмовив у задоволенні рапорту позивача, оскільки вказаний рапорт не містив підстав та доказів визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , проходить військову службу за контрактом на посаді - водій 2 відділення 1 взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .
13.11.2024 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 . У вказаному рапорті позивач просив командира клопотання перед вищим командуванням про звільнення позивача з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, згідно з абзацом четвертим підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я погребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
До вказаного рапорту позивач додав:
1. паспорт та к.п.п. на ім`я ОСОБА_1 ;
2. свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ;
3. паспорт та к.п.п. на ім`я ОСОБА_2 ;
4. висновок ЛКК №2153;
5. посвідчення № НОМЕР_3 ;
6. пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 .
Відповідач розглянувши вказаний рапорт надіслав на адресу позивача лист від 20.11.2024 №2715 у якому позивачу було відмовлено у задоволенні рапорту, оскільки позивач не надав доказів того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, а також відповідач зазначив, що у наданому позивачем висновку незазначено про потребу систематичного чи іншого періодичного догляду, окрім того, вказано, що позивачем ненадано доказів відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 .
Не погодившись із відмовою відповідача про звільнення позивача з військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.
Вирішуючи вказаний спір суд керується наступним.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Загальновідомим є факт введення воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (продовженого указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, №451/23 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частиною шостою статті 2 цього Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).
Абзацом четвертим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Як встановлено судом вище, позивач проходив військову службу за контрактом.
Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону № 2232-XII.
Суд звертає увагу, що позивачем подано вище вказаний рапорт 13.11.2024 та розглянутий він був відповідно до вище вказаного листа 20.11.2024, а тому до спірних правовідносин має застосовуватись Закон № 2232-XII, у редакції від 30.10.2024, тобто що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до п.3 ч.12 ст. 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:
3) під час дії воєнного стану:
необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Аналіз вищевказаних норм Закону № 2232-XII вказує не те, що вони підлягають застосуванню виключно за наявності належним чином встановлених (підтверджених) усіх фактів, а саме:
батько чи мати військовослужбовця або батьки дружини (чоловіка) військовослужбовця, є особами з інвалідністю I чи II групи;
необхідність здійснювати постійний догляд за вказаними особами (особою);
відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
У спірних правовідносинах позивач вказує, як підставу для задоволення вищезазначеного рапорту необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Разом з тим, як встановлено судом, позивач не надав ні відповідачу, ні суду жодного доказу того, що його батько ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи, що відповідно до вищезазначеної редакції статті 26 Закону № 2232-XII є безумовною підставою для відмови у задоволенні рапорту.
Щодо посилання позивача в рапорті на наявність висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до якого його батько ОСОБА_2 потребує постійного догляду, суд зазначає, що наданий позивачем Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №2153, відповідно до вищезазначених норм не може бути підставою для задоволення рапорту, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю.
Окрім того, зазначений висновок не містить інформації, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду (у висновку зазначена рекомендація про соціальну послугу «догляду вдома»).
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат, то такі відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько