Справа № 600/4407/24-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4407/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

17 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за №50 від 21.06.2024 року, про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, вказаних у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.08.1977 року, період проходження військової служби з 22.11.1977 по 13.11.1979, період навчання з 01.09.1980 по 09.06.1984 в ОСОБА_2 , періоди моєї роботи зазначені у довідці Чернівецько-Буковинської Єпархії УПЦ № 0486/1 від 16.07.2021, а саме з 03.07.1984 по 25.10.1984 року, з 25.10.1984 по 04.07.1991 року та з 04.07.1991 "року по 01.01.2004 року кліриком Чернівецько-Буковинської єпархії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року адміністративний позов частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із записами його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 серпня 1977 року працював у таких установах та на таких посадах:

- 10 серпня 1977 року до трудової книжки внесено запис про те, що з 01 вересня 1976 року по 01 липня 1977 року позивач навчався у міському професійно-технічному училищі №ТУ-12 м. Бєльці (Молдова);

- з 05 серпня 1977 року по 17 листопада 1977 року токар четвертого розряду служби механізації і ремонтів Чернівецького підприємства електричних мереж;

- з 22 листопада 1977 року по 23 листопада 1979 року проходження служби в Радянській Армії (факт проходження позивачем військової служби у вказаний період також підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року (в записі №6 трудової книжки містяться виправлення дати звільнення) токар четвертого розряду.

У період з 1980 року по 1984 року позивач навчався у ОСОБА_2 , що підтверджується дипломом від 14 червня 1984 року №2113.

Дослідженням змісту довідки Чернівецько-Буковинської Єпархії №0486/1 від 16 липня 2021 року судом встановлено, що з 01 вересня 1980 року по червень 1984 року навчався на денній формі навчання в ОСОБА_2 18 листопада 1982 року рукоположений (висвячений) в сан диякона. 25 лютого 1983 року рукоположений (висвячений) в сан ієрея. З 03 липня по 25 жовтня 1984 року призначений на посаду настоятеля парафії Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця Кельменецького району, з одночасним обслуговуванням парафії Різдва Пресвятої Богородиці села Подвір`ївка Кельменецького району. З 25 жовтня 1984 року по 04 липня 1991 року служив на парафіях Різдва Пресвятої Богородиці села Подвір`ївка та Успіння Пресвятої Богородиці села Зелена Кельменецького району Чернівецько-Буковинської Єпархії. З 04 липня 1991 року займає штатну посаду Настоятеля Храму на честь св.вмч. Георгія міста Новоселиця Новоселицького благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії.

13 червня 2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До вказаної заяви позивач додав: військовий квиток, диплом про навчання, довідку №0486/1 від 16 липня 2021 року, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідку від 29 травня 2024 року №2400-1101-1/1754, паспорт, трудову книжку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21 червня 2024 року №50 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Так, у рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 26 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2022 по 31.12.2022 - від 19 до 29 років, пенсія за віком призначається після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 до 21 року.

Вказано, що страховий стаж особи (мається на увазі - позивач) становить 1 рік 1 місяць 14 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, встановлено, що:

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому №2113 від 14.06.1984, оскільки відсутня інформація що навчальний заклад відноситься до закладів освіти (свідоцтво про державне визнання документа про вищу духовну освіту; наказ Міністерства освіти і науки України про визнання еквівалентним відповідно до системи вищої освіти України);

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 21.01.1980 по 30.06.1980 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.08.1977, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: виправлення в даті звільнення завірено не належним чином;

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно довідки №0486/1 від 16.07.2021, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків;

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 22.11.1977 по 13.11.1979, оскільки відсутня дата та номер реєстрації.

З урахуванням наведеного, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 19-29 років.

Не погоджуючись з указаним рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21 червня 2024 року №50, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року (частина третя статті 26 Закону №1058-IV).

Дослідженням змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21 червня 2024 року №50 судом встановлено, що пенсійним органом визначено страховий стаж ОСОБА_1 тривалістю 1 рік 1 місяць 14 днів.

Стосовно наведеного суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (далі Порядок №22-1), встановлено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення пенсії пенсійний орган зобов`язаний діяти згідно вказаного Порядку №22-1, зокрема, розглянути подані документи та прийняти рішення за результатами розгляду такої заяви.

Суд зазначає, що загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Водночас з огляду на положення частини другої статті 19 Конституції України та наведені у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критерії оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, варто зауважити, що відмова уповноваженого органу у призначенні особі пенсії за віком повинна ґрунтуватися на законі та бути обґрунтованою, тобто такою, що прийнята з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого виду рішень.

Крім цього, в силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Проте, всупереч наведеним вище положенням, відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненській області) в оскаржуваному рішенні не зазначено, яким чином та на підставі яких документів ним було здійснено розрахунок страхового стажу позивача і не вказано, які саме періоди роботи було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 , що, на думку відповідача, становить 1 рік 1 місяць 14 днів.

Поданий Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненській області відзив на позовну заяву не містить обґрунтованих доводів щодо указаного вище питання.

Водночас, як свідчить зміст оскаржуваного рішення від 21 червня 2024 року №50, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області вказано, що за результатами розгляду доданих до заяви про призначення пенсії документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано такі періоди:

- період навчання згідно диплому № НОМЕР_2 від 14.06.1984, оскільки відсутня інформація що навчальний заклад відноситься до закладів освіти (свідоцтво про державне визнання документа про вищу духовну освіту; наказ Міністерства освіти і науки України про визнання еквівалентним відповідно до системи вищої освіти України);

- період трудової діяльності з 21.01.1980 по 30.06.1980 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.08.1977, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: виправлення в даті звільнення завірено не належним чином;

- періоди трудової діяльності згідно довідки №0486/1 від 16.07.2021, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків;

- період проходження військової служби з 22.11.1977 по 13.11.1979, оскільки відсутня дата та номер реєстрації.

Стосовно не зарахування пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 серпня 1977 року, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частинами другою-четвертою статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з обставин справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не зарахувало до страхового стажу позивача період його роботи з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року з підстав неналежного завірення виправлення дати звільнення.

Так, дослідженням змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 судом встановлено, що згідно із записами №№5, 6 позивач у період з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року працював токарем 4 розряду. При цьому запис №6 дійсно містить виправлення у даті звільнення позивача, а саме день звільнення з « 27» (закреслено) змінено на « 30».

На час роботи позивача у період з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162 в редакції, чинній на час заповнення трудової книжки позивача у спірний період).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 було передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.8 Інструкції №162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження чи невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу провадиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Свідчення не можуть бути підставою для виправлення внесених раніше записів.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Постанова №656) та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Постанови №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 Постанови №656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду в аналогічних спірних відносинах, що викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Більше того, у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ №687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №50, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року через неналежне завірення виправлення дати звільнення.

Між тим, враховуючи наведені вище норми та висновки Верховного Суду у справах з подібних відносин, суд зауважує, що сама по собі наявність у трудовій книжці виправлення в даті звільнення (неналежне завірення такого виправлення), не є правовою підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року.

У даній ситуації записи трудової книжки позивача №№5, 6 чітко вказують на те, що у період з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року працював токарем 4 розряду. Дані записи містять також і відомості про підстави їх внесення у трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 (відповідні накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи), однак такі записи не були враховані, фактично, з формальних підстав.

При цьому відповідачами в ході судового розгляду справи не подано до суду доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача про його роботу у період з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

З огляду на викладене, суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року.

Стосовно тверджень в оскаржуваному рішенні про не зарахування до страхового стажу періоду проходження позивачем військової служби з 22 листопада 1977 року по 23 листопада 1979 року, то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту «в» частини третьої 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Частиною першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно.

Пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції, чинній на час проходження позивачем служби в Радянські Армії у період з 22 листопада 1977 року по 23 листопада 1979 року) було передбачено, що підставою для припинення трудового договору є призов або вступ робітника чи службовця на військову службу.

Вказані положення щодо підстави припинення трудового договору у зв`язку з призовом або вступом працівника на військову службу також визначені і наразі чинною редакцією пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Отже, оскільки проходження строкової військової служби за призовом було і є обов`язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, то будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби, недопустимі.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача, такі містять відомості про його звільнення з 17 листопада 1977 року у зв`язку з призовом до Радянської Армії на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП УРСР (запис №3 трудової книжки НОМЕР_1 ).

Також трудова книжка позивача містить запис №4 про службу ОСОБА_1 в Радянській Армії у період з 22 листопада 1977 року по 23 листопада 1979 року.

Крім цього, в матеріалах справи міститься довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій вказано, що позивач дійсно служив у Збройних Силах.

Між тим, зі змісту оскаржуваного рішення від 21 червня 2024 року №50 вбачається, що уповноваженою особою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області указаним вище документам не була надана належна оцінка.

Суд зауважує, що, як свідчать обставини справи, які не заперечувались сторонами, позивач до заяви від 13 червня 2024 року про призначення пенсії додав копію військового квитка.

Однак в оскаржуваному рішенні також не вказано того, чи було досліджено належним чином доданий позивачем військовий квиток.

Натомість, як указано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області у рішенні від 21 червня 2024 року №50, до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби, оскільки «відсутня дата та номер реєстрації».

Проте за результатами розгляду яких саме документів пенсійний орган дійшов до такого висновку, і в якому документі відсутня дата та номер реєстрації або ж відомостей про те, чого саме це стосується (певного документа чи військової частини (іншого військового формування), в якому позивач проходив військову службу), відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ні в оскаржуваному рішенні, ні у відзиві на позовну заяву не вказав.

При цьому суд наголошує, що запис про період проходження позивачем військової служби міститься у трудовій книжці, яка, як зазначалось вище, є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем Головним управлінням Пенсійного органу України в Рівненській області не конкретизовано, за результатами розгляду яких саме документів він дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби (при тому, що такий період підтверджується записом у трудовій книжці), суд приходить до висновку, що період проходження позивачем військової служби з 22 листопада 1977 року по 23 листопада 1979 року має бути зарахований до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Аналогічної позиції щодо зарахування пенсійним органом періоду проходження особою військової служби за умови наявності відповідного запису у трудовій книжці підтримана Сьомим апеляційним адміністративним судом у справах №560/6852/22 (постанова від 26 квітня 2023) року, №600/199/23-а (постанова від 15 січня 2024 року) та №560/7095/24 (постанова від 02 грудня 2024 року).

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 22 листопада 1977 року по 13 листопада 1979 року є безпідставними та не обґрунтованими.

Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень (Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області) на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не вказано, за результатами дослідження яких саме наданих позивачем документів було визначено страховий стаж позивача тривалістю 1 рік 1 місяць 14 днів, а також зважаючи на висновки суду про протиправність дій пенсійного органу щодо не зарахування періоду роботи з 21 січня 1980 року по 30 червня 1980 року та періоду проходження військової служби з 22 листопада 1977 року по 23 листопада 1979 року, суд вважає, що відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області) діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржуване рішення.

Отже, суд приходить до висновку про передчасність, а відтак і про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21 червня 2024 року №50. Тому таке підлягає скасуванню.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача інших періодів, зазначених в оскаржуваному рішенні, та, відповідно, щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01 вересня 1980 року по 09 червня 1984 року в ОСОБА_2 , а також та періоди роботи, зазначені у довідці Чернівецько-Буковинської Єпархії УПЦ №0486/1 від 16 липня 2021 року, то суд звертає увагу на те, що у позові не наведено жодних доводів (аргументів) щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині. Тобто, позов у цій частині є необґрунтованим.

Водночас, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд зауважує, що в такому (вказуючи, зокрема, про відсутність інформації, що навчальний заклад відноситься до закладів освіти в часині не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання згідно диплому № НОМЕР_2 від 14.06.1984 у ОСОБА_2 ) відповідач не зазначив жодних відомостей про вжиття визначених пунктом 4.2 Розділу IV Порядку №22-1 заходів уповноваженим структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області стосовно повідомлення ОСОБА_1 про необхідність дооформлення поданих документів або ж про надання інших додаткових документів, необхідних для зарахування до страхового стажу періоду навчання у ОСОБА_2 .

Не вказано про виконання відповідачем установлених пунктом 4.2 Розділу IV Порядку №22-1 обов`язків (зокрема, і про надсилання запитів про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних) під час прийняття оскаржуваного рішення і у відзиві на позов.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, отримання оновлених довідок про розмір грошового забезпечення позивача має наслідком виникнення для відповідача обов`язку вчинити відповідні дії щодо перерахунку та виплати пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, що

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.