Справа № 140/14712/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14712/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 18.08.2024 №22 щодо відмови у призначенні пенсії по втраті го дувальника позивачу, як інваліду з дитинства 3-ої групи, відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІ (далі Закон № 2262-ХІ); зобов`язання відповідача здійснити переведення та виплату пенсії по втраті годувальника позивачу, як інваліду із дитинства 3-ої групи, відповідно до статті 30 Закону № 2262-ХІ з 09.08.2023.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що є інвалідом з дитинства та 09.08.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призна чення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІ. Однак рішенням від 18.08.2024 №22 відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що інвалідність настала після досягнення 18 років.

Позивач не погоджується з таким рішенням та зазначає, що встановлення категорії «інвалідність з дитинства» МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено. У свою чергу, згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0062047 від 20.09.2013 він вперше визнаний інвалідом 3 групи, причини інвалідності - «інвалід з дитинства», а з 2015 року він визнаний інвалідом 3 групи з дитинства - довічно. Окрім того, наявність у нього вродженої паталогії очей підтверджується виписками з медичної карти хворого, діаг ноз у виписках з 1998 року зазначається як «вроджена міопія обох очей високого ступеня». Вказане свідчить про те, що у МСЕК були підстави (медичні показання) для встановлення при чинного зв`язку інвалідності з хворобою отриманою в дитинстві. Відтак, упо вноважений орган протягом періоду часу з 2013 року по довічно визнавав статус позивача як особи з інвалідністю з дитинства, що дозволяє стверджувати про те, що він став особою з інвалід ністю до досягнення 18 років.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав та у їх задоволенні просив відмовити повністю. В обґрунтування такої позиції зазначив, що згідно медичного висновку, виданого 03.01.2023 Фтізіо-офтальмологічною МСЕК про час настання інвалідності, патологія органу зору, функції зору, ступінь зниження життєдіяльності не є підставою для визначення інвалідності до 18 років; інвалідність позивачу встановлено 05.08.2013 у віці 20 років. Відтак, оскільки інвалідність позивача настала після 18 років, він не є непрацездатним членом сім`ї, який перебував на утриманні загиблого батька, в розумінні статті 30 Закону № 2262-ХІ, тому вважає рішення від 18.08.2024 №22 про відмову позивачу в призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІ правомірним.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол №1376 від 14.10.2022).

09.08.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІ.

18.08.2024 ГУ ПФУ у Волинській області прийнято оскаржуване рішення №22. У вказаному рішенні зазначено, що поданими для призначення пенсії документами не підтверджено факт настання інвалідності до досягнення 18 років. Оскільки в медичному висновку про час настання інвалідності від 03.01.2023 №2/2-1123 зазначено патологія органу зору, функції зору, ступінь зниження життєдіяльності не є підставою для визначення інвалідності до 18 років, відповідно немає права на пенсію в разі втрати годувальника. З урахуванням наведеного вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника згідно із Законом №2262-ХІ, у зв`язку з тим, що інвалідність настала після досягнення 18 років.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та деяких інших осіб, є Закон №2262-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Частиною п`ятою статті 2 Закону №2262-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Відповідно до статті 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Частинами першою, другою статті 30 Закону №2262-ХІІ передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 30 Закону №2262-ХІІ непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку №3-1 до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додаються такі документи: 1) подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (якщо пенсія померлому годувальнику органом, що призначає пенсію, не призначалась); 2) витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю/ з визнанням судом безвісно відсутнім (якщо годувальник помер (загинув) / пропав безвісти у період проходження служби) або його копія; 3) свідоцтво про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим; 4) документи, що засвідчують родинні відносини непрацездатних членів сім`ї з померлим годувальником, які передбачені пунктом 12 цього розділу; 5) документи про перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника (крім непрацездатних дітей; непрацездатних батьків і дружини (чоловіка) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби), які передбачені пунктом 13 цього розділу; 6) документи померлого годувальника, які передбачені підпунктом 4 пункту 2 цього розділу; 7) документи, що підтверджують право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, які передбачені підпунктами 5-7 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті «в» статті 30 Закону); 8) документи про обставини загибелі чи смерті годувальника внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) (висновок військово-лікарської комісії, витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю / визнанням судом безвісно відсутнім або його копія) (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті «в» статті 30 Закону); 9) документи, що підтверджують право на встановлення надбавок, підвищень та інших доплат (за наявності), які передбачені пунктом 4 цього розділу.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду МСЕК непрацездатних членів сім`ї, які досягли 18-річного віку та яким право на пенсію в разі втрати годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті «а» статті 30 Закону, додатково подаються такі документи, зокрема, висновок МСЕК про час настання інвалідності (для призначення пенсії дитині годувальника, яка досягла 18-річного віку та якій право на пенсію в разі втрати годувальника надається внаслідок її інвалідності).

З огляду на положення пункту «а» частини четвертої статті 30 Закону №2262-ХІІ та вказаних вище норм Порядку №3-1 слідує, що право на пенсію в разі втрати годувальника набувають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, зокрема, діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

При цьому, дитина, якій право на пенсію в разі втрати годувальника надається внаслідок її інвалідності, разом із заявою про призначення пенсії повинна надати висновок МСЕК про час настання інвалідності, який може підтвердити факт того, що дитина померлого годувальника, яка досягла 18 років, стала особою з інвалідністю до досягнення нею 18 років.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), відповідно на момент звернення за призначенням пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІ (09.08.2024) йому виповнилось повних 31 рік.

Судом також встановлено, що згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0062047 від 26.09.2013 ОСОБА_1 з 05.08.2013 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (по зору), причина інвалідності - з дитинства, підстава акт огляду МСЕК №775 (а.с. 13). Також відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №496781 від 08.06.2021 позивачу вже довічно встановлено ІІІ групу інвалідності (по зору), причина інвалідності - з дитинства (а.с. 12).

Отже, станом на 05.08.2013 (встановлення ІІІ групи інвалідності первинно) позивачу виповнилося 20 років.

Як вбачається з оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 18.08.2024 №22 позивачу відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника згідно із Законом №2262-ХІ, у зв`язку з тим, що інвалідність настала після досягнення 18 років, при цьому відповідач взяв до уваги медичний висновок про час настання інвалідності від 03.01.2023 №2/2-1123, в якому зазначено, що патологія органу зору, функції зору, ступінь зниження життєдіяльності не є підставою для визначення інвалідності до 18 років (а.с. 7-8).

Так, судом досліджено висновок про час настання інвалідності від 03.01.2023, виданий Фтізіо-офтальмологічною спеціалізованою МСЕК (а.с. 15). У пункті 1 вказаного висновку зазначено, що вказаною МСЕК розглянуто медичну документацію ОСОБА_1 , особи з інвалідністю ІІІ групи (по зору) з дитинства, інвалідність настала після досягнення 18 років з метою визначення у нього часу настання інвалідності; у пункті 3 «час настання інвалідності» зазначено, що згідно аналізу медично-експертних документів патологія органу зору, функції зору, ступінь зниження життєдіяльності не є підставою для визначення інвалідності до 18 років; у пункті 4 зазначено, що враховуючи викладене вище медико-соціальна експертна комісія вважає, що ОСОБА_1 за діагнозом «оперована розбіжна косина, міопія, амбліопія» з 05.08.2013 визнається інвалідом ІІІ групи; у пункті 5 «підтвердні документи» зазначено медичні документи, на підставі яких зроблено такий висновок, зокрема, медичний документ (не розбірливо) від 09.07.2013, виписка №70554 від 11.07.2013 , справка з Волинської дитячої лікарні від 18.02.1999, акт №775 від 05.08.2013 (а.с. 15).

Отже, вказаним вище висновком МСЕК про час настання інвалідності від 03.01.2023 не підтверджено факт настання у позивача інвалідності до досягнення 18 років, при цьому вказана Комісія брала до уваги медичну документацію позивача, в тому числі документи, на підставі яких останньому було встановлено ІІІ групу інвалідності.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 01.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у ГУ ПФУ у Волинській області не було фактичних та правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІ, зважаючи на висновок МСЕК про час настання інвалідності від 03.01.2023, яким не підтверджено факт настання у позивача інвалідності до досягнення 18 років. Тому оскаржуване у цій справі рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 18.08.2024 №22 про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника згідно із Законом №2262-ХІ є правомірним, у зв`язку із чим у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним рішення та скасування зазначеного рішення та похідної позовної вимоги про зобов`язання вичинити дії належить відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Суддя О. О. Андрусенко