Справа № 140/14590/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14590/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.08.2024 №1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 29.07.2024 № 2709-Н відповідачем проведено фактичну перевірку магазину, де здійснює господарську діяльність позивач.

За результатами вказаної перевірки складено акт №03/20711/09-01/ від 02.08.2024, яким встановлено порушення частини сьомої статті 16 та частини першої статті 23 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 №3817-IX (далі Закон №3817-IX), а саме: факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії та факт реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензії.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.08.2024 №1 на суму 42600,00 грн.

Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення ґрунтується на фактах, які не відповідають дійсним обставинам справи та в обґрунтування такої позиція зазначає наступне.

На момент здійснення перевірки ОСОБА_1 проводила свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Так, на підставі договору суборенди нежитлового приміщення б/н від 01.08.2023 ОСОБА_1 орендувала частину приміщення вказаного магазину площею 100 м.кв. для здійснення підприємницької діяльності. Орендодавцем даного приміщення є підприємець ОСОБА_2 , який також проводить свою підприємницьку діяльність за зазначеною адресою.

Позивач вказує, що факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснив продавець помилково через банківській термінал ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , у якого наявні ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями терміном дії з 28.07.2024 по 28.07.2025.

Натомість відповідачем не надано належних та достовірних доказів виявлення саме під час проведення фактичної перевірки та в магазині, який орендує позивач, факту продажу алкогольних напоїв. Також в ході проведення фактичної перевірки контролюючий орган не досліджував такі чеки чи його дублікати або інші розрахункові документи за період перевірки.

Окрім того, позивач звертає увагу, що постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.10.2024 у справі №154/3318/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП було закрите у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав позивач просить адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.29).

Представник відповідача у відзиві на позов не визнала (а.с.32-33) та зазначила, що відповідно до наказу від 29.07.2024 №2709-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » та направлень на перевірку від 01.08.2024 №4231/03-20-09-01, №4232/03-20-09-001 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області було фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність позивач.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 05.08.2024 реєстраційний №03/20711/09-01/, яким встановлено факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами , чим порушено частину сьому статті 16 та частини першу статті 23 Закону №3817-ІХ.

Перелік продукції , які були реалізовані без відповідної ліцензії наведено в додатку №1 до акту перевірки. Акт перевірки підписано ОСОБА_1 без зауважень.

За результатами розгляду акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення рішення від 21.08.2024 №1, згідно з яким до позивача застосовані штрафні санкції у сумі 42600,00 грн.

Представник відповідача зазначає, що під час перевірки ОСОБА_1 були надані письмові пояснення, в яких щодо реалізації алкогольних напоїв остання пояснює, що відбувся збій в програмі котрі могли спричинити факти даної реалізації, а щодо реалізації тютюнових виробів, що продавець допустив помилку та здійснив реалізацію, проте дані обставини не знімають із ОСОБА_1 відповідальність за вчинені правопорушення.

Наголошує, що посилаючись на «Збій програми» або «Помилку» позивач намагається уникнути відповідальності за порушення законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, однак незалежно від обставин, відповідальність лежить на суб`єкті господарювання, оскільки помилки котрі можуть виникати, під час реалізації товару не звільняють особу від дотримання чинного законодавства.

Позивач як суб`єкт господарювання зобов`язаний дотримуватись ліцензійних вимог при здійснені діяльності, пов`язаної з продажем алкоголю та тютюнових виробів.

З урахуванням наведеного представник відповідача вважає, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи (а.с.44).

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що з 28.01.2022 ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.24).

Відповідно до наказу ГУ ДПС Волинській області від 29.07.2024 №2709-п (а.с.14, 37) та направлень на перевірку від 01.08.2024 №4231/03-20-09-01 та №4232/03-20-09-01 (а.с.15, 37 зворот.-38) відповідачем проведено фактичну перевірку магазину, що розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність позивач.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 02.08.2024 (зареєстровано за №03/20711/09-01/ від 05.08.2024), яким встановлено порушення частини шостої статті 16 Закону №3817-IX, а саме: факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії та факт реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензії (а.с.16-17, 39).

21.08.2024 на підставі зазначеного акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1, згідно із яким на підставі пункту 13 частини другої статті 73 Закону №3817-IX до позивача були застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 42600,00 грн (а.с.10, 41).

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернулася до суду з даним позовом.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Так, за приписами пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності, зокрема хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 ПК України);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7. пункту 80.2. статті 80 ПК України).

Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Отже, оскільки підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає підставу для проведення фактичної перевірки - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, яка є безальтернативною по відношенню по підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, яка містить дві підстави - (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері, тому достатнім є покликання у наказі про призначення перевірки на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України як на підставу для її проведення.

Як вбачається із змісту наказу ГУ ДПС у Волинській області від 29.07.2024 №2709-п (а.с.14, 37) фактична перевірка магазину, де здійснює свою діяльність позивач була призначена на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Позивач не заперечує наявність правових підстав для проведення фактичної перевірки.

Перевіряючи доводи сторін стосовно наявності (відсутності) порушень вимог Закону №3817-IX, суд зазначає наступне.

Закон №3817-IX визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України.

У статті 1 Закону №3817-IX наведено наступне визначення термінів:

ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності;

надання ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про надання ліцензії на право провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності та внесення органом ліцензування відомостей про надану ліцензію до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, а в передбачених цим Законом випадках - також шляхом набуття такого права автоматично.

Відповідно до частини сьомої статті 16 Закону №3817-IX роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин), а для малих виробників виноробної продукції - алкогольними напоями без додавання спирту (вин виноградних, вин плодово-ягідних, напоїв медових), у тому числі через мережу Інтернет, може здійснюватися суб`єктами господарювання, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Згідно із частиною першою статті 23 Закону №3817-IX роздрібну торгівлю тютюновими виробами та/або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюють суб`єкти господарювання за наявності у них однієї з таких ліцензій: на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, на право роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах.

Відповідальність за порушення Закону №3817-IX визначена статтею 73 цього Закону.

Так, відповідно до частини першої статті 73 Закону №3817-IX за порушення цього Закону щодо виробництва, обігу та зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно із законом.

Для обрахунку штрафних санкцій, передбачених цією статтею, використовується розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня звітного (податкового) року, в якому виявлено порушення.

Згідно із пунктом 13 частини другої статті 73 Закону №3817-IX до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції, зокрема у разі оптової або роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності відповідної ліцензії (крім випадків, передбачених цим Законом) у вигляді штрафу в розмірі 200 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Як вбачається із акту перевірки від 02.08.2024 №03/20711/09-01/ під час фактичної перевірки встановлено, що відповідно до додатку №1 через ПРРО з фіскальним номером здійснювалася реалізація алкогольних напоїв без наявності ліцензії, чим порушено частину шосту статті 16 Закону №3817-IX.

Також в ході перевірки встановлено факт реалізації тютюнових виробів, а саме: однієї пачки сигарет «Winston Blue» за ціною 105,00 грн через банківський термінал згідно чека №608095 від 02.08.2024 об 12 год 16 хв. без відповідної на це ліцензії, чим порушено вимоги статті 16 Закону №3817-IX.

При цьому, судом встановлено, що акт перевірки від 02.08.2024 №03/20711/09-01/ було підписано позивачем без будь-яких зауважень, про що здійснено відповідні записи в розділі IV вказаного акту.

У письмових поясненнях від 02.08.2024, наданих під час перевірки, факт реалізації алкогольних напоїв через ПРРО з фіскальним номером позивач пояснила збоєм в програмі, який міг спричинити факти такої реалізації. З приводу реалізації тютюнових виробів, а саме однієї пачки сигарет «Winston Blue» за ціною 105,00 грн через банківський термінал згідно чека №608095 від 02.08.2024 об 12 год 16хв. без відповідної на це ліцензії пояснила, що продавець допустив помилку та здійснив реалізацію через підприємця, який знаходиться на єдиному податку, тобто позивачу (а.с.18, 40 зворот.)

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також посилається на те, що продавець помилково здійснив реалізацію тютюнових виробів здійснив через банківській термінал ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 у якого наявні ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та ліцензія на право роздрібної алкогольними напоями терміном дії з 28.07.2024 по 28.07.2025 (а.с.20-21).

Разом з тим, суд зауважує, що такі доводи позивача жодним чином не спростовують самого факту вчинення порушень у вигляді реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, відповідальність за що передбачена статтею 73 Закону №3817-IX та не можуть слугувати підставою для звільнення від такої відповідальності.

Окрім того суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем не надано засвідчених належним чином копій чеків, на підставі яких зроблено висновок щодо реалізації алкогольних напоїв, оскільки перелік таких алкогольних напоїв, дата та часу їх реалізації, а також суми операцій наведено в додатку №1 до акту перевірки (а.с.40), який підписаний позивачем без будь-яких зауважень.

З огляду на викладене, на думку суду факт порушення позивачем частини сьомої статті 16 Закону №3817-IX та частини першої статті 23 Закону №3817-IX, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 73 цього Закону, підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами.

Як вбачається із розрахунку штрафних санкцій згідно із оскаржуваним повідомлення-рішення від 21.08.2024 №1, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в загальній сумі 42 600,00 грн, а саме: 21 300,00 грн реалізація алкогольних напоїв без наявності ліцензії та 21 300,00 грн реалізації тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії (а.с.11, 42).

З урахуванням того, що статтею 8 Закон України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата становитиме з 01.01.2024 - 7100 грн, а 200 відсотків вартості реалізованих позивачем пачки сигарет «Winston Blue» та алкогольних напоїв, згідно із додатком №1 до акту перевірки не перевищує 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2024, суд доходить висновку, що відповідач у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні правильно визначив розмір застосованого до позивача штрафу.

Щодо покликань позивача на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.10.2024 у справі №154/3318/24 (а.с.12-13), якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП було закрите у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, суд зазначає таке.

Згідно із частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Нормами частини сьомої статті 78 КАС України визначено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є, зокрема постанова суду у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.

Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративне правопорушення, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративне правопорушення (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов`язковою для адміністративного суду.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №580/8404/21 та від 11.09.2018 у справі № 813/7398/14.

Відповідно до пункту 111.1 статті ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна.

Згідно із пунктом 111.2. статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Нормами пункту 111.3. статті 111 ПК України визначено, що притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів.

Отже, за порушення вимог законодавства, виявлені в ході перевірки, передбачена як фінансова відповідальність суб`єкта господарювання, встановлена нормами спеціальних законів, в даному випадку Законом №3817-IX, так і адміністративна відповідальність фізичних осіб, які безпосередньо вчинили правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення. У свою чергу, відсутність події та складу адміністративного правопорушення, яке передбачено КУпАП, не є тотожним та не встановлює беззаперечного факту відсутності порушень Закону №3817-IX, які за своєю правовою природою є різними видами відповідальності, порядок та підстави притягнення реалізуються за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Суд самостійно надає оцінку доказам у адміністративній справі, з`ясовує всі обставини у справі та за наслідками розгляду справи доходить висновку щодо наявності чи відсутності в діях позивача порушень податкового законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що встановлені постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.10.2024 у справі №154/3318/24 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини, не мають преюдиційного значення при розгляді цієї справи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, встановлені у справі обставини у межах доводів сторін та наданих суду доказів не дають підстав для висновку про неправомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 21.08.2024 №1, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679).

Суддя О. О. Андрусенко