Справа № 320/40637/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року справа №320/40637/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту також відповідач, Подільський ВДВС, ідентифікаційний код: 34482497, адреса: 04208, м. Київ, просп. Г. Гонгадзе, 5Б), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко О.С. № від 02.09.2022 №69743135 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з постановою старшого державного виконавця від 02.09.2022 року відкрите виконавче провадження № 69743135 з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 07 грудня 2021 року № 1кі (далі - постанова про накладення штрафу).

Однак зазначає, що вказаний виконавчий документ пред`явлено до примусового виконання лише у серпні 2022 року, тобто з пропуском тримісячного строку пред`явленням вказаної постанови до примусового виконання.

Позивач вважає, що постанова про накладення штрафу від 02.09.2022 не могла бути прийнята за умови додержання виконавцем вимог законодавства та підлягала поверненню стягувачу у зв`язку з пропуском строку її пред`явлення до виконання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 відкрите провадження у справі №320/40637/23 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, адреса: 02000, м. Київ, Набережне шосе, 2) та запропоновано надати пояснення.

Відповідач щодо задоволення позову просив відмовити оскільки вважає, що державним виконавцем правомірно та у порядку приписів Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2022 №69743135 за вищевказаним виконавчим документом.

Зазначив, що до скасування або припинення на території України воєнного стану визначені Законом України "Про виконавче провадження" строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, тому постанова про накладення штрафу від 07 грудня 2021 року № 1кі пред`явлена до виконання без пропуску строку пред`явлення її до виконання.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, надала до суду письмові пояснення, які кореспондуються із позицією відповідача.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 08 квітня 2024 року, на підставі ч. 3 ст. 194, КАС України згідно з клопотанням позивача та неявкою відповідача подальший розгляд справи визначено здійснювати у порядку письмового провадження.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 07.12.2021 головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1кі №.

На виконання приписів статті 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вищезазначена постанова була надіслана Позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом.

20.01.2022 вказана постанова набрала законної сили.

Як вбачається із матеріалів справи 22.08.2022 постанова була передана Подільському відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до примусового виконання.

Постановою від 02.09.2022 ВП №69743135 відкрите виконавче провадження з виконання постанови Департаменту від 07.12.2021 №1кі .

02.09.2022 старшим державним виконавцем Бондаренком О.С., керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та направлено на поштову адресу боржника.

16.02.2023 старшим державним виконавцем Бондаренком О.С., керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника, направлено на виконання до банківських установ за допомогою електронного документообігу Автоматизованої системи виконавчого провадження та сторонам до відома.

16.02.2023 старшим державним виконавцем Бондаренком О.С., керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника та направлено на поштові адреси сторін.

24.07.2023 старшим державним виконавцем Бондаренком О.С., керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», повторно винесено постанову про арешт коштів боржника, направлено на виконання до банківських установ за допомогою електронного документообігу Автоматизованої системи виконавчого провадження та сторонам до відома.

11.10.2023 старшим державним виконавцем Бондаренком О.С., керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

13.03.2024 за результатами розгляду звернень боржника, старшим державним виконавцем Бондаренком О.С., керуючись статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про зняття арешту з коштів та про зняття арешту з майна боржника, копії яких направлено на виконання до банківських установ та сторонам до відома.

Не погоджуючись із відкриттям виконавчого провадження з виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначальним у спірних правовідносинах є з`ясування обставин щодо пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого документа - постанови в справі про адміністративне правопорушення, а також застосування відповідних наслідків, від чого безпосередньо залежить правомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, позивач як на підставу протиправності оскаржуваної постанови зазначає ту обставину, що постанова про накладення штрафу, пред`явлена до виконання із порушенням строку звернення до виконання, а тому державний виконавець зобов`язаний був повернути таку постанову стягувачу без прийняття до виконання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону N 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч. 1 ст. 12 Закону N 1404-VIII).

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону N 1404-VIII строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

15.03.2022 прийнято Закон України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" N 2129-IX.

Відповідно до пункту 10-2 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону N 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 26 Закону N 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КУпАП (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

За загальними правилами відповідно до ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 300-1 КУпАП встановлено, що у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Так, постанова від 07.12.2021 № 1кі про накладення адміністративного стягнення набрала чинності 20.01.2022 та могла бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, тобто до 21.04.2022, включно.

Заява щодо примусового виконання вказаної постанови скерована третьою особою до виконавця 22.08.2022 та отримана органом виконавчої служби 22.08.2022.

В свою чергу, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 02.09.2022.

Беручи до уваги встановлені у справі обставини та наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що стягувачем не пропущений тримісячний строк пред`явлення виконавчого документу (постанови) до виконання, тому доводи позивача про те, що відповідач відкрив виконавче провадження із пропуском встановленого строку звернення до виконання виконавчого документу, є необґрунтованими, оскільки на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються.

При цьому щодо посилання позивача на положення ст. 303 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Суд зазначає, що КУпАП встановлені спеціальні строки для виконання постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів.

Водночас згідно з частинами 1,2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином строк пред`явлення виконавчого листа до виконання регулюється нормами спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини Закону України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець при прийнятті виконавчого документа керується Законом України "Про виконавче провадження", який визначає принципи діяльності державного/приватного виконавця.

Суд повторно наголошує, що в постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що вона набрала законної сили 20.01.2022, строк пред`явлення постанови до примусового виконання 21.04.2022.

Отже, в даному випадку, при отриманні державним виконавцем заяви 22.08.2022 про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, у державного виконавця не було підстав для її повернення без прийняття до виконання.

На підставі наведених правових норм та встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вищезазначеним нормам Закону N 1404-VIII та винесена із дотриманням передбаченого для цього строку.

Вочевидь, відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови враховано усі обставини, що мали значення для її прийняття.

Також суд наголошує, що 15.03.2022 прийнято Закон України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження N 2129-IX.

Відповідно до пункту 10-2 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України "Про виконавче провадження", як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 у справі N 260/2595/22 (провадження N К/990/383/23).

На підставі викладеного, з урахуванням вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція позивача зі спірних питань щодо неправомірності постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2022 №69743135, а також протиправності дій державного виконавця, саме за наведених у позові підстав є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та фактичним обставинам справи.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, учасниками справи суду не наведено та не надано.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.94 серія A, N 303-A, п. 29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява N 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позову.

Виходячи з висновків суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2025.

Суддя Панченко Н.Д.