Справа № 340/8317/24
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/8317/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № 4 від 16 липня 2024 року в розмірі 35 877,00 грн. за порушення п. 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, № 4 від 16 липня 2024 року в розмірі 1 020,00 грн. за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України, № 4 від 16 липня 2024 року в розмірі 2 604,00 грн. за порушення п. 1, 2 ст. З Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

В обґрунтування вимог позивач зазначає про проведення відповідачем фактичної перевірки з порушенням встановленого порядку, неналежним оформленням акту перевірки. Вказує на відсутність порушень чинного законодавства України, а саме до перевірки надано всі необхідні документи на виконання запитів відповідача, здійснено належний облік товарів та контрольно - розрахункова операції з продажу товару здійснювалась у готівковій формі з наданням фіскального чеку.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву ( а.с.74-77), в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та зазначив, що в оскаржуваних правовідносин діяв в межах повноважень, наданих йому законом, а порушення позивачем чинного законодавства України підтверджено матеріалами перевірки.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідачем проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 згідно наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 17.06.2024 №447-п «Про проведення фактичних перевірок» ( а.с.82), на підставі ст.19-1 , п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.2, 80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України, тривалістю не більше 10 діб, відповідно до службової записки від управління оподаткування фізичних осіб від 11.06.2024 №3765/11-28-24-05-03 щодо розгляду скарги гр. ОСОБА_2 від 25.04.2024 б/н (вх. ГУ ДПС в області від 25.04.2024 №М/77) ( а.с.145-146), у тому числі з питань офіційного оформлення найманих працівників та виплати заробітної плати.

За результатами вказаної перевірки складено акт фактичної перевірки від 18.06.2024 (зареєстрований в ГУ ДПС в області 19.06.2024 №8826/11/28/РРО/ НОМЕР_1 ) ( а.с.92-93).

Фактичною перевіркою встановлено недотримання ФОП ОСОБА_1 вимог:

- п. 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами і доповненнями (далі Закон України від 06.12.1995 № 265/95-ВР), а саме: не проведення розрахункових операцій через РРО та не видача розрахункового документу встановленої форми на суму 2604,00 грн., (при проведенні контрольної розрахункової операції);

- п. 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР, а саме: реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку на суму 35877,00 гривень;

- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, а саме: не надання в повному обсязі первинних документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Не погоджуючись з таким актом, позивач надав заперечення до акту фактичної перевірки від 26.06.2024 (а.с. 36-43), за результатами розгляду яких заперечення залишено без задоволення ( а.с.119-124).

ГУ ДПС у Кіровоградській області винесені ППР від 16.07.2024 року:

- №4 про застосування штрафної санкції в розмірі 2 604,00 грн. за порушення п. 1, 2 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій).

- №4 про застосування штрафної санкції в розмірі 35 877,00 грн. за порушення п. 12 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів);

- №4 про застосування штрафної санкції в розмірі 1 020,00 грн. за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України (ненадання особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки) ( а.с.116-118).

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України визначені підстави для призначення фактичної перевірки, порядок її проведення та оформлення результатів. Також встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Згідно пп.80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Відповідно до пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме - він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Абзацами п`ятим і шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Щодо підстав проведення перевірки, які викладені в наказі, на підставі якого податковий орган здійснив перевірку позивача, то суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України (зокрема, підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки.

Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 440/2331/24 від 06.12.2024

Суд встановив, що у наказі про проведення фактичної перевірки зазначено, зокрема, що підставою проведення перевірки позивача є пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Відповідачем надано до суду службова записка від управління оподаткування фізичних осіб від 11.06.2024 №3765/11-28-24-05-03 щодо розгляду скарги гр. ОСОБА_2 від 25.04.2024 б/н (вх. ГУ ДПС в області від 25.04.2024 №М/77) ( а.с.145-146).

Відтак у вказаному наказі наявна мінімально достатній обсяг інформації щодо підстави для проведення перевірки позивача.

З огляду на викладене, наказ про призначення фактичної перевірки був прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Щодо посилання позивача, що акт фактичної перевірки за реєстраційним № б/н від «без дати» складений та наданий ФОП ОСОБА_1 для ознайомлення та підписання 18.06.2024р. в порушення вимог п. 86.5 ст. 86 ПК України без попередньої його реєстрації, тобто не містить реєстраційного номеру, дати реєстрації акту та дати складання акту фактичної перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 86.5 ст. 86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Як вбачається зі змісту Акту фактичної перевірки від 18.06.2024 ( а.с.92-93), останній зареєстровано в ГУ ДПС в області 19.06.2024 за №8826/11/28/РРО/ НОМЕР_1 , що спростовує доводи позивача про порушення податковим органом ст. 86 ПК України.

Щодо змісту обставин, викладених в акті перевірки та підстав для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, суд зазначає наступне.

Відповідно до запиту відповідача від 18.06.2024р. № б/н про надання документів ( а.с.108), у зв`язку з проведенням фактичної перевірки на підставі п.п. 20.1.2, 20.1.2, 20.1.6, 20.1.9, 20.1.10 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України державні інспектори просили зняти у присутності працівників ГУ ДПС у Кіровоградській області фактичні залишки ТМЦ (підакцизний товар) на початок перевірки та надати в термін до 14:30 18.06.2024р. копії первинних документів, що належать до або пов`язані з предметом перевірки, а саме: надати документи на працевлаштування касиром, яка здійснювала розрахункові операції при здійсненні контрольної розрахункової операції 18.06.2024р., а саме: ОСОБА_3 .

Згідно копії запиту наданого позивачем, на виконання даного запиту ФОП ОСОБА_1 було надано о 14:35 18.06.2024р. засвідчені копії документів на 4 аркушах:

- заяви ОСОБА_3 про прийняття на роботу від 29.12.2023р.

- наказу № 1 від 29.12.2023р. про прийняття на роботу;

- форми трудового договору від 29.12.2023р. ( а.с.48).

Зазначені обставини не заперечуються представником відповідача.

Відповідно до запиту відповідача від 18.06.2024р. № б/н про надання документів ( а.с.107), що належать або пов`язані з предметом перевірки, в термін до 17:00 18.06.2024р. містить вимогу про надання договору оренди; реєстраційного посвідчення; довідки про опломбування; інформацію про товар, який придбано в ході контрольної розрахункової операції - Шуруповерт акумуляторний РRО-СРАFТ PА-18 РRО з DFR патроном в кількості 1 шт. вартістю 2604,00 грн., а саме: кому належить вищевказаний товар та документи, які підтверджують його походження (накладна); первинні документи на товар, зазначений в описі ТМЦ від 18.06.2024р., табелі обліку робочого часу, Форма ведення обліку товарних запасів в магазині за адресою вул. Шосейна, ЗБ, с. Соколівське, Кропивницький район.

Запит містить запис позивача, що його отримано 15:28 18.06.2024, надати до 17.00 18.06.2024 фізично не представляється можливим.

Позивач стверджує, що на виконання запиту ним 18.06.2024 було надано засвідчені копії документів на 15 аркушах:

- договору оренди від 29.12.2023р.;

- реєстраційного посвідчення № 40 від 03.01.2024р.;

- Акту введення в експлуатацію РРО № 5709 від 03.01.2024р.;

- довідки про опломбування РРО № 20804 від 03.01.2024р.;

- видаткові накладні від 24.05.2024р., 16.05.2024р., 04.06,2024р., 05.06,2024р., 14.06.2024р. на підтвердження походження товару, зазначеного в описі ТМЦ;

- табелі обліку робочого часу за січень-травень 2024р.;

- витяг з Форми ведення обліку товарних запасів (складної побутової техніки) ФОП ОСОБА_1 .

Доказів зазначених обставин позивачем до суду не надано

Однак, згідно матеріалів справи вказані документи надані позивачем відповідачу як додатки до заперечення до Акту фактичної перевірки №б/н від 23.06.2024 ( а.с.36-43).

Згідно письмових пояснень представника відповідача позивачем на виконання вказаного запиту надано видаткові накладні від 24.05.2024р., 16.05.2024р., 04.06,2024р., 05.06,2024р., 14.06.2024р ( а.с.110-113), у яких відсутні обов`язкові реквізити, а саме адреси доставки: АДРЕСА_1 . Також інших документів на переміщення товару не надано.

Згідно пояснення ФОП ОСОБА_1 від 18.06.2024 надати форму ведення обліку товарних запасів за адресою с. Соколівське вул. Шосейна, 3/б не має змоги під час перевірки, тому що не представляється можливим ( а.с.114).

Представниками відповідача складено акт ненадання позивачем документів на запит від 18.06.2024 ( а.с.91), що спростовує твердження позивача про не складання такого акту.

Пунктом 85.2 ст. 85 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних норм, йдеться саме про додаткові документи. Документи, які запитувались контролюючим органом і не були наданні платником податку у період перевірки, зокрема форма ведення обліку товарних запасів, не можуть розцінюватись, як додаткові документи у розумінні п. 86.7 ст. 86 ПК України, а відтак не можуть бути і матеріалами перевірки.

Тобто документи, що подані позивачем разом з запереченнями до акту перевірки є додатками до заперечень, а не документами, що надавались на запит контролюючого органу, у зв`язку з чим позовна вимога про скасування податкового повідомлення-рішення № 4 від 16 липня 2024 року в розмірі 1 020,00 грн. за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України не підлягає задоволенню.

Щодо не зазначення в Акті фактичної перевірки № б/н від «без дати» в п. 4.3 переліку всіх додатків та документів, які були наданні суб`єктом господарювання під час перевірки та на виконання запитів від 18.06.2024р. № б/н, необхідно зазначити, що самі по собі вказані обставини не можуть нівелювати правові наслідки вчинення платником податків податкового правопорушення та слугувати підставою для визнання протиправним та скасування відповідного податкового повідомлення-рішення.

Щодо нарахування позивачу штрафних санкцій за порушення п. 1,2 ч . 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР). Дія цього закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

З аналізу наведеної норми слідує, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів. Для підтвердження ведення такого обліку суб`єкт господарювання під час проведення перевірки зобов`язаний надати контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, що затверджений відповідно до статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" наказом Міністерства фінансів України № 496 від 03 вересня 2021 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2021 року за № 1411/37033 (далі Порядок № 496), визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Так, пунктом 2 Порядку № 496 визначено, що:

- документи, які підтверджують облік та походження товарів Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

- первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару. Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП. У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

- товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Розділом II Порядку № 496 безпосередньо врегульований Порядок ведення обліку товарних запасів, який полягає в наступному:

1. Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації».

Пунктом 2 вказаного розділу визначено, що форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів (п.4 розділу ІІ Порядку № 496).

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Порядку № 496, заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: 1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; 2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; 3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Згідно з пунктом 11 розділу II Порядку № 496 форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

З такого правового регулювання слідує, що документами, які підтверджують облік та походження товарів, є встановлена Порядком № 496 Форма ведення обліку товарних запасів, а також первинні документи. Форма обліку та первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки.

Судовим розглядом встановлено, що позивач під час проведення перевірки на вимогу контролюючого органу не надав Форму ведення обліку товарних запасів разом з описом залишку товарів на початок обліку та документами, що підтверджують придбання та походження товарів, що реалізовувались та знаходяться в реалізації (згідно опису залишків товару) у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого на реалізації перебувало товарів на загальну суму 35 877, 00 грн. ( а.с.93,102).

Згідно акту перевірки у відповідь на запит ФОП ОСОБА_1 надав видаткові накладні, у яких відсутні обов`язкові реквізити, а саме адреси доставки: АДРЕСА_1 , або інших документів на переміщення товару не надано.

Відповідно пояснення ФОП ОСОБА_1 від 18.06.2024 надати форму ведення обліку товарних запасів за адресою АДРЕСА_1 не має змоги під час перевірки, тому що не представляється можливим ( а.с.114).

Щодо посилання позивача на видаткові накладні від 16.05.2024р. №БЗКФ 134, від 24.05.2024 №БЗТЮ 8, від 04.06.2024р. № БЗТІО 9, від 05.06.2024р. №БЗИД 3, від 14.06.2024р. № ХЛ00244713 (а.с. 110-113), суд зазначає, що вказані документи підтверджують придбання позивачем товару, однак не підтверджують внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами).

Таким чином, фактичною перевіркою встановлено неведення у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів на загальну суму (за цінами реалізації) 35 877, 00 грн.

Згідно із статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції.

При цьому зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №280/6422/22.

Відтак, податкове повідомлення-рішення № 4 від 16 липня 2024 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму в розмірі 35 877,00 грн, є правомірним та підстави для його скасування відсутні.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення№ 4 від 16 липня 2024 року, яким застосовано до позивача штрафну санкцію в розмірі 2 604,00 грн. за порушення п. 1, 2 ст. З Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (абз. 1 п. 1);

- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти) (абз. 1 п. 2).

Згідно з ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

- у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше.

Буквальний аналіз змісту вказаного вище п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання таких обовязків:

- проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор;

-непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи;

- невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті.

За визначенням статті 2 Закону № 265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 (далі - Положення №13).

Згідно досліджених доказів, уповноваженими особами відповідача 18.06.2024 року о 11:48 год. Проведено контрольну розрахункову операцію за місцем реалізації товарів, а саме у магазині «Будмайдан» проведено за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано Шуруповерт акумуляторний PRO-CP AFT RA-18 PRO з DFR патроном в кількості 1 шт. вартістю 2604,00 грн., продавець не провела розрахункову операцію через РРО та не видала фіскальний чек на суму 2604,00 грн. ( а.с.101).

Відповідно до акту фактичної перевірки від 18.06.2024 (зареєстрований в ГУ ДПС в області 19.06.2024 №8826/11/28/РРО/), в ході фактичної перевіркою встановлено недотримання ФОП ОСОБА_1 , зокрема вимог п. 1,2 статті 3 Закону України від 06.12.1995 № 265/95-ВР, а саме: не проведення розрахункових операції через РРО та не видача розрахункового документу встановленої форми на суму 2604 грн., (не проведених в ході контрольної розрахункової операції).

Щодо тверджень позивача про те, що контрольно - розрахункова операція з продажу Шуруповерт акумуляторний PRO-CP AFT RA-18 PRO з DFR патроном в кількості 1 шт. вартістю 2604,00 грн. здійснювалась у готівковій формі з наданням фіскального чеку № 9957 від 18.06.2024р. ( а.с.45) то суд звертає увагу, що відповідно до системи СОД РРО даний чек було сформовано 18.06.2024 року о 13:13:30, тобто дану розрахункову операцію було проведено через РРО після початку проведення перевірки (майже через 2 годин). Отже, фіскальний чек № 9957 від 18.06.2024р не спростовує висновки контролюючого органу щодо не проведення розрахункових операції через РРО та не видачі розрахункового документу встановленої форми на суму 2604 грн.

Також, заява головного державного інспектора відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Кіровоградській області Коробка В.В. від 18.06.2024р. про повернення готівкових коштів ( а.с.46), проведення контрольно - розрахункової операція з повернення Шуруповерту акумуляторного PRO-CP AFT RA-18 PRO з DFR патроном здійснювалась у готівковій формі з наданням фіскального чеку № 9967 від 18.06,2024 о 15:43:46 с. год. не є доказом проведення позивачем розрахункових операції через РРО та видачі розрахункового документу встановленої форми на суму 2604 грн. 18.06.2024 року о 11:48 год.

Стосовно посилання позивача на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2024р. у справі № 390/1399/24.

Судом встановлено, що постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2024р. у справі № 390/1399/24 закрито провадження в справі за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155і КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ч.6 та 7 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Особливістю преюдиційних обставин, передбачених частиною ч.6 ст. 78 КАС України, є їх обов`язковість для суду, що розглядає справу.

Як уже зазначалося, частиною шостою статті 78 КАС України установлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми, на відміну від норми частини четвертої статті 72 КАС України, прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення.

Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.

Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов`язковою для адміністративного суду.

Це стосується також і правової кваліфікації, наведеної у чинних рішеннях судів в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Аналогічно наявність у судовому рішенні в іншій адміністративній справі висновків щодо неправомірності позицій, викладених в акті податкової перевірки, не може бути беззастережною підставою для визнання протиправними податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов`язань через установлені контролюючим органом порушення податкового законодавства.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Крім того, обов`язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною четвертою статті 72 КАС України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно обставини, установлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатися як обов`язкові.

Так, Верховний Суд у постанові від 18.12.2018 у справі № 816/571/17 висловив правову позицію, що висновки іншого суду щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку та не звільняє від процесуального обов`язку офіційного з`ясування всіх обставин справи (постанова Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 813/7398/14).

Суд зауважує, що відсутність події та складу адміністративного правопорушення, яке передбачено КУпАП, не є тотожним та не встановлює беззаперечного факту відсутності порушень позивачем податкового законодавства України та Закону № 481/95-ВР, які за своєю правовою природою є різними видами відповідальності, порядок та підстави притягнення реалізуються за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене, суд самостійно надає оцінку доказам у адміністративній справі, з`ясовує всі обставини у справі та за наслідками розгляду справи доходить висновку щодо наявності чи відсутності в діях позивача порушень податкового законодавства.

Зі змісту постанови Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2024р. у справі № 390/1399/24 провадження у адміністративній справі закрито через те, що суд прийшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджується вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155 1 КУпАП, оскільки відсутні докази, що саме останній не видав фіскальний чек при придбанні споживачем товару. В той же час доданими документами встановлено, що такий чек не видала інша невстановлена особа.

За вказаних обставин адміністративний суд під час розгляду даної справи вправі на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Так, згідно матеріалів даної справи, касиром, яка повинна була здійснювати розрахункові операції при здійсненні контрольної розрахункової операції 18.06.2024р., була ОСОБА_3 .

ФОП ОСОБА_1 , на запит контролюючого органу від 18.06.2024 було надано засвідчені копії документів , а саме заяву ОСОБА_3 про прийняття на роботу від 29.12.2023р.; наказ № 1 від 29.12.2023р. про прийняття на роботу; форму трудового договору від 29.12.2023р.

Тобто в ході розгляду даної справи, встановлено особу, яка здійснювала розрахункову операцію без видачі чеку та її працевлаштування у відповідача, що спростовує обставини встановлені постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2024р. у справі № 390/1399/24.

Відносно тверджень позивача про те, що законодавство не містить дозволу щодо використання для проведення контрольних операцій приватних коштів, у т.ч. коштів осіб, які проводять перевірку, а відтак в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, посадові особи контролюючого органу, за відсутності законодавчого дозволу, не мають права використовувати власні кошти для проведення контрольної розрахункової операції, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 30.06.1999 №783-XIV «Про джерела фінансування органів державної влади» (далі Закон №783-XIV) органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування (крім випадків, визначених цим Законом) в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Враховуючи відсутність доказів, які б вказували на видачу посадовим особам ГУ ДПС Кіровоградській області, які в межах проведення фактичної перевірки позивача здійснили контрольну розрахункову операцію в даній справі, грошових коштів (готівки) з каси за рахунок відповідних бюджетних асигнувань контролюючого органу, таким чином вказані грошові кошти фактично мають інше джерело походження ніж кошти, передбачені на здійснення відповідної діяльності органів ДПС.

Суд робить висновок, що джерелом, з якого було профінансовано здійснення вказаної контрольної розрахункової операції, є власні грошові кошти працівників ГУ ДПС Кіровоградській області.

Матеріали справи містять докази повернення грошових коштів посадовим особам, так само, як і докази повернення придбаного товару позивачу.

Враховуючи те, що законодавство не містить дозволу щодо використання для проведення контрольних операцій приватних коштів, у тому числі коштів осіб, які проводять перевірку, а відтак в силу частини другої статті 19 Конституції України посадові особи контролюючого органу, за відсутності законодавчого дозволу, не мають права використовувати власні кошти для проведення контрольної розрахункової операції.

Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 встановила, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури прийняття того чи іншого рішення, вважає, що навіть у разі підтвердження факту порушення відповідачем окремих процедурних питань при здійсненні перевірки, які не були дотримані відповідачем у повному обсязі, не може потягнути за собою безумовне їх скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконних рішень.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 18.05.2018 у справі № 826/11106/17, від 28.10.2018 у справі № 826/14749/16, від 27.11.2019 у справі № 826/15257/15, від 25.03.2020 у справі № 805/4508/16-а, від 20.05.2020 у справі № 809/1031/16, від 31.03.2021 у справі № 620/2520/20, від 19.05.2021 у справі № 210/5129/17, від 20.05.2022 у справі № 340/370/21 та від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Поняття «пуризм» (надмірний формалізм) було введено у правовий обіг ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (заява № 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Отже, «правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 400/1510/19, від 05.07.2022 у справі № 522/3740/20, від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, від 03.10.2022 у справі № 400/1510/19, від 01.11.2022 у справі № 640/6452/19 та від 18.01.2023 року у справі № 500/26/22.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що використання власних грошових коштів працівників ГУ ДПС Кіровоградській області для проведення контрольної розрахункової операції не впливає на висновки контролюючого органу про порушення позивачем порушення п. 1, 2 ст. З Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, відповідно до положень статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (вул. Велика, Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ЄДРПОУ ВП 43995486) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН