Справа № 280/926/25
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 березня 2025 року Справа № 280/926/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій позивачка просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нерозгляду рапорту військовослужбовиці ОСОБА_1 про звільнення з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути рапорт військовослужбовиці ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами по суті та надати письмову відповідь за результатом розгляду рапорту;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України прийняти рішення про погодження рапорту військовослужбовиці ОСОБА_1 та прийняти рішення про звільнення її з військової служби за контрактом.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач безпідставно та протиправно не розглядав неодноразові рапорти позивачки про звільнення з військової служби за контрактом у зв`язку з наявністю дитини віком до 18 років запис про батька якої здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З наведених підстав просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

12.02.2025 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/926/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 14.02.2025 за вх. №7022. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що позивачка 13.10.2022 не повернулася до розташування військової частини НОМЕР_1 з лікування. За цим фактом відповідачем було направлено повідомлення про вчинення позивачкою кримінального правопорушення від 06.11.2022 № 20/7 до Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. 08.01.2025 Донецькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону до ЄРДР за № 0000062 внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України. Таким чином, на теперішній час статус позивачки у військовому підрозділі «незаконно знаходиться поза межами військової частини». Копія рапорту позивачки про звільнення надійшла від Генерального штабу Збройних Сил України, що свідчить про подання з порушенням підпорядкованості (не по команді) та не має оригіналів (або належним чином посвідчених копій) документів, що підтверджують підстави для звільнення. Відповідач не має заперечень щодо зазначених в позовній заяві підстав для звільнення позивачки з військової служби. Для звільнення з військової служби за сімейними обставинами позивачці необхідно:

1) повернутися до військової частини НОМЕР_1 . Це дозволить відновити Позивача у статусі діючого військовослужбовця, поновити грошове та інше забезпечення;

2) подати по команді відповідний рапорт про звільнення з військової служби разом з оригіналами або належним чином посвідченими копіями документів, що підтверджують підстави для звільнення.

За результатами розгляду рапорту позивачки командиром військової частини НОМЕР_1 буде прийнято відповідне рішення. Просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

17.02.2025 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому він заперечує проти позиції відповідача. Зазначає, що за фактом самовільного залишення військової частини позивачка не переховується та знаходиться за її зареєстрованим та фактичним місцем проживання. Позивачкою було надано працівникам Державного бюро розслідувань відповідні пояснення та документи, що підтверджують її перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною. Після цього, її було знято з розшуку. Вважає, що у разі відкритого кримінального провадження законодавство не забороняє звільнення за сімейними обставинами.

Наголошує на тому, що позивачкою неодноразово надавались рапорти засобами поштового зв`язку та електронною поштою. Чинним законодавством не передбачено вимоги щодо особистої подачі рапорту, яку заявляє відповідач для вирішення зазначеного спору. Крім того, дислокація військової частини НОМЕР_1 знаходиться у зоні ведення бойових дій, позивачка є одинокою матір`ю малолітньої дитини. Особиста присутність позивачки під час подачі рапорту створює загрозу небезпеки для їх життя та здоров`я.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Довідкою КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янську» Слов`янської міської ради від 29.08.2022 встановлено у ОСОБА_1 вагітність 8 тижнів, загрозу викидню та необхідність стаціонарного лікування.

В матеріалах справи міститься направлення позивачки до КНП «Пологовий будинок №3» ЗМР на стаціонарне лікування та обстеження без номеру та дати, завірене гербовою печаткою, підписом ТВО начальника медичної служби та командиром військової частини НОМЕР_1 .

Як вбачається з витягу з наказу від 22.10.2022 №1390 командира військової частини НОМЕР_1 стосовно позивачки було проведено службове розслідування, яким встановлено самовільне залишення військової частини.

Відповідно до рапорту командира 1 механізованого батальйону підполковника ОСОБА_2 від 13.10.2022 № 4781/1 стало відомо, що старший солдат ОСОБА_3 , стрілець - помічник гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до направлення начальника медичної служби від 30.08.2022 № 2391 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.08.2022 № 243 вибула до комунального некомерційного підприємства "Пологовий будинок № 3" міста Запоріжжя для лікування. Однак, станом на 13.10.2022 старший солдат ОСОБА_4 до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернулася та документів, що підтверджують її шпиталізацію, не надала. В телефонній розмові старший солдат ОСОБА_4 повідомила, що у зв`язку з вагітністю відмовляється повертатися до розташування військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_1 .

В подальшому, позивачка проходила огляди в КНП «Міська лікарня №8» Запорізької міської ради, де їй було виписано медичний висновок від 31.01.2023 про тимчасову непрацездатність у зв`язку з вагітністю та пологами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дитину ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_3 . Дані про батька в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_6 , записані на підставі ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану № 1.

28.03.2024 позивачкою засобами поштового зв`язку (трекер АТ «Укрпошта» №440) було направлено військовій частині НОМЕР_1 на адресу: АДРЕСА_1 рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з народженням дитини, до якого відповідно до описку вкладення надано наступні додатки:

- оригінал рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у зв`язку з народженням дитини;

- нотаріально посвідчена копія паспорту на ім`я ОСОБА_1 нотаріально посвідчена копія свідоцтва про народження НОМЕР_3 ;

- копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №1;

- копія довідки про вагітність ОСОБА_1 (5-6 тижнів), копія медичного висновку про вагітність та пологи ОСОБА_1 № 7864-Н8ВС-НАХТ-РХ48;

- копія обмінної карти пологового будинку ОСОБА_1 1999 р.н.;

- копія військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 .

Зазначене поштове відправлення отримано не було, про що свідчить надана до матеріалів справи копія конверту з ярликом АТ «Укрпошта».

09.04.2024 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 представником позивача - адвокатом Вертелецьким М.О. було направлено копію рапорту Майбороди А.О. від 28.03.2024 з додатками.

09.04.2024 копія рапорту Майбороди А.О. від 28.03.2024 з додатками та супровідним листом адвоката, підписані кваліфікованим електронним підписом, її представником адвокатом Вертелецьким М.О. були направлені на електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_2

17.05.2024 засобами електронного зв`язку представником ОСОБА_1 адвокатом Вертелецьким М.О. було подано скаргу до ОК «Схід» в якому було заявлено вимоги щодо проведення перевірки підстав не розгляду ВЧ НОМЕР_1 рапортів військовослужбовиці ОСОБА_1 щодо її звільнення та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 1999 р.н. з військової служби на підставі абз. 7,8,10 підпункту «г» пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом від 23.05.2024 №1314/2/56/111/6030 військова частина НОМЕР_5 (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») повідомила представника позивачки про те, що наказом Командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.12.2022 № 351 ОСОБА_1 рахується як така, що самовільно залишила військову частину. Запропоновано звернутися безпосередньо до ВЧ НОМЕР_1 .

Представником позивача 10.07.2024 направлено скаргу до Генерального штабу Збройних Сил України на бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » щодо не розгляду рапорту на звільнення позивачки та не розгляду скарги адвоката по суті.

На адресу представника позивачки, адвоката Вертелецького М.О., надійшов лист командира військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2024 №5011, в якому повідомлено про наступні обставини.

12.07.2024 військовою частиною НОМЕР_1 отримано від Генерального штабу Збройних Сил України скаргу адвоката Вертелецького М.О. стосовно нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 . Повідомлено, ОСОБА_1 не повернулась до розташування з лікування та рахується такою що самовільно залишила військову частину.

Також зазначено, що рапорт було подано з порушенням Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 30.01.2024 № 40 (далі - Інструкція № 40), а саме не надано оригіналів (або належним чином посвідчених копій) документів, що підтверджують підстави звільнення та з порушенням підпорядкованості (не по команді).

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у нерозгляді рапорту про звільнення, вважаючи її протиправною, позивачка звернулась з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).

Частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, регламентовано види військової служби:

базова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).

Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка проходить військову службу за контрактом.

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

У відповідності до положень абзацу 9 пп. "г" п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" контракт припиняється, а військовослужбовець може бути звільнений через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу:… військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Генерального штабу Збройних сил України №40 від 31.01.2024 (на момент виникнення спірних правовідносин № 124 від 07.04.2017), визначено наступне:

Рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Спеціальним нормативно-правовим актом що визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі є Указ Президента України "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі за текстом Положення).

У відповідності до п. 35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення), протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"

Розділ XII Положення "звільнення з військової служби" визначає підстави та порядок звільнення з військові служби в тому числі під час дії особливого періоду та воєнного стану.

П. 233 Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 236 Положення визначено, що з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

Також пунктом 24 Положення визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція), затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення.

У відповідності до положень Інструкції, а саме п. 12.7. визначає, що бесіда з питань звільнення з військової служби проводиться:

1) з військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу - командиром військової частини, в якій вони проходять військову службу, або його заступником;

Крім того з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед направленням документів на їх звільнення за всіма підставами проводиться бесіда із складанням аркуша бесіди. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці служб персоналу, юридичних, фінансових служб тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та територіальний центр комплектування та соціальної підтримки для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди. Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

Крім того у відповідності до пункту 13 Додатку 19 "Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби" Інструкції у разі звільнення з військової служби в особливий період жінок, які мають дитину (дітей) віком до 18 років: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність дитини (дітей) віком до 18 років (після пред`явлення оригінали повертаються); копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Верховним Судом сформована правова позиція (постанови у справі 205/1993/17-ц від 25.04.2018, №131/1449/16-ц від 14.02.2018 та інші) щодо тривалості особливого періоду та його дії на теперішній час, з огляду на положення ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто, слід констатувати, що в Україні діє особливий період.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут ЗС України) передбачено, що цим Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

У відповідності до вимог статті 14 згаданого Статуту ЗС України передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 наведеного Статуту ЗС України встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Таким чином, із аналізу наведених норм слідує, що подання військовослужбовцем рапорту про звільнення з військової служби повинно відбуватися з дотриманням вищенаведеного чинного законодавства, при цьому, відповідний рапорт подає безпосередньо військовослужбовець.

Крім того, виходячи з приписів законодавства звільнення військовослужбовця відбувається за певною процедурою, а саме: з військовослужбовцем перед направленням документів на їх звільнення проводиться бесіда із складанням аркуша бесіди; виключення зі списків особового складу можливо лише після здачі військовослужбовцем в установлені строки посади.

Судом зроблено висновок, що позивачка, як військовослужбовець за контрактом, має особисто надати командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення разом з оригіналами документів, що підтверджують наявність дитини (дітей) віком до 18 років, перед направленням документів на звільнення пройти бесіду, за результатами якої військовою частиною НОМЕР_1 має бути складено аркуш бесіди.

Окрім того, належний розгляд рапорту позивачки про звільнення з військової служби та подальше звільнення з військової служби було неможливим у зв`язку її відсутністю на військовій службі, при цьому під час звільнення з військової служби військовослужбовець здає майно, справи та посаду, а також з ним проводять розрахунок коштів, який належить йому до виплати після звільнення.

Враховуючи вказане, судом не встановлено протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби через те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення особисто позивачки до військової частини з рапортом у порядку та спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому відповідач не допускав протиправної бездіяльності щодо його не розгляду.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Щодо обраного способу захисту порушених прав позивачки, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що об`єктом порушення є право позивачки на звільнення з військової служби у зв`язку з народженням дитини та її одноосібним вихованням. Однак, позивачкою порушено порядок звернення до відповідача із відповідним рапортом, що підтверджено судом в межах розгляду даної адміністративної справи.

Відтак, суд за приведених вище обставин прийшов до висновку, що право позивача у даних правовідносинах не є порушеним, а відповідно не підлягає судовому захисту у відповідності до приписів статті 5 КАС України, якою передбачено, що захисту у судовому порядку підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вказані обставини свідчать про відсутність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Додатково суд роз`яснює, що позивачка не позбавлена права звернутися особисто до командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України із рапортом про звільнення у порядку та спосіб, що визначений чинним законодавством та встановленого судом в межах розглянутої справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 17.03.2025.

Суддя М.С. Лазаренко