Справа № 355/69/25
Суддя: Цирулевська М. В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 355/69/25
Провадження № 2-а/355/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 рокуселище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Цирулевської М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Старенької С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Даниленка Б. В.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

09.01.2025 до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За доводами позовної заяви, 20.12.2024 старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 відносно позивача складено протокол № 521 про адміністративне правопорушення(при цьому, в наданій позивачу копії протоколу не вказано рік складання протоколу). За фабулою протоколу, в період з 17.05.2024 по 17.07.2024, протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, ОСОБА_1 не уточнив свої облікові дані, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги п.101 Додатку 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487.

27.12.2024 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 винесено постанову № 2148 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на позивача штраф у розмірі 17000 грн.

Обґрунтування заявлених позовних вимог зводиться до відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки:

- ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, уточнив облікові дані ще в 2023 році, з того часу не змінював зареєстроване місце проживання, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру, доступ до якого має ТЦК.

-позивач зареєстрований в застосунку від Міністерства оборони України для призовників, військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ +», за яким дані позивача оновлено вчасно. У вказаному застосунку відсутні відомості щодо обліку ОСОБА_1 як порушника військового обліку. Відтак, відповідач володіє щодо позивача вичерпними обліковими даними.

-позивач має відстрочку від мобілізації в зв`язку з бронюванням, повісток не отримував для особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, позивач вважає, що ані вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ані вимоги Додатку 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, не порушував.

Окремо позивач зазначає про порушення, допущені при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та/або винесення постановипро притягнення до адміністративної відповідальності: у протоколі відсутня повна дата його складання (не вказано рік); протокол складено неуповноваженою особою; під час розгляду справи не встановлено часу (дати) та місця вчинення адміністративного правопорушення; в постанові відсутня інформація: про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача, відомості про позивача (персональні дані), які останній зобов`язаний уточнити і не уточнив; в протоколі вказано відмінні обставини вчинення правопорушення від обставин із постанови про адміністративне правопорушення; при складенні протоколу були порушені строки, визначені ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, а також у додаткових поясненнях, зводяться до такого:

-посилання позивача на примітку до статті 210 КУпАП, за якою положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання відповідними особами персональних даних військовозобов`язаного, не можуть бути взято до уваги, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії і уточнити свої персональні дані у встановлений строк у один із визначених способів. Окремо відповідач зазначає, що жодна з вищезазначених баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання ОСОБА_1 , номери його засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти.

-уточнення облікових даних позивачем у 2023 році не має жодного значення, оскільки законодавець визначив період часу, протягом якого військовозобов`язані повинні уточнити свої облікові дані, - з 17 травня 2024 року по 17 липня 2024 року, чого позивачем зроблено не було.

-військовозобов`язані повинні самостійно уточнити свої облікові дані. Для цього вони не повинні отримувати повістку. Явка за повісткою та самостійне звернення військовозобов`язаного для уточнення військово-облікових даних до територіального центру комплектування та соціальної підтримки є різними способами реалізації військового обов`язку.

-оскільки дата уточнення позивачем даних - 20.09.2024, це є достатнім для висновку про порушення позивачем вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що мало вияв у не уточненні облікових даних у встановлений законодавством строк.

-правопорушення, вчинене позивачем, за своїм характером не має дати та часу у тому розумінні, в якому ці поняття можуть бути застосовані до інших правопорушень. У постанові №2148 від 27.12.2024 обґрунтовано, що позивач не виконав свій обов`язок у строк, визначений законом. Відтак, часом вчинення правопорушення є день, наступний за останнім днем строку.

-зміст облікових даних позивача жодним чином не стосується його обов`язку уточнити їх у спосіб та у строк, визначені законом, тому не стосується обставин справи. Об`єктивна сторона правопорушення - це бездіяльність позивача.

-протокол та постанова є різними актами як за функціями, так і за змістом. Протокол лише фіксує факт правопорушення. Постанова є рішенням у справі про адміністративне правопорушення. Тому у протоколі зміст порушення викладається стисло. У постанові він може бути викладений ширше, також може бути надане правове обґрунтування притягнення особи до адміністративної відповідальності.

-датою виявлення правопорушення є 20 грудня 2024 року, коли позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 . В цей день і було складено протокол.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 22.01.2025, якою відкрито провадження у цій справі, у ІНФОРМАЦІЯ_1 витребувано:

- копії всіх наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, складені відносно ОСОБА_1 та за результатами розгляду яких було винесено спірну постанову № 2148 від 27.12.2024;

- інформацію з Реєстру про дати та зміст внесених змін до персональних даних позивача (оновлення/уточнення даних) упродовж 2023-2024 років.

31.01.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти позову та відповідач просить відмовити у його задоволенні.

31.01.2025 представником відповідача подано клопотання, яким на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2025 надано копії матеріалів справи № 2148 про адміністративне правопорушення, складених відносно позивача, а також надано інформацію, що ОСОБА_1 здійснив звірку контактних даних засобами «РЕЗЕРВ+» 20.09.2024 о 05:07.

31.01.2025 позивачем подано клопотання про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, поданого офіцером відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4

31.01.2025 позивачем подані додаткові пояснення по суті справи (щодо складення протоколу неуповноваженою особою).

В судове засідання 31.01.2025 з`явилися позивач та представник відповідача. В судовому засіданні оголошено перерву до 17.02.2025 за клопотанням представника відповідача.

17.02.2025 позивачем подані додаткові пояснення по суті справи (щодо відсутності обов`язку позивача виконати припис абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

17.02.2025 представником відповідача подані заперечення проти письмових пояснень позивача від 31.01.2025 щодо складення протоколу неуповноваженою особою та проти клопотання позивача від 31.01.2025 про залишення позову без розгляду.

17.02.2025 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Баришівського районного суду Київської області від 22.01.2025, довідки №УП/2/939 від 17.02.2025, суть якої зводиться до обґрунтування ненадання витребуваних судом документів/інформації щодо дати та змісту внесених змін до персональних даних позивача (оновлення/уточнення даних) упродовж 2023- 2024 років.

В судовому засіданні 17.02.2025 позивач та представник відповідача підтримали подані ними процесуальні документи. В судовому засіданні оголошено перерву до 25.02.2025 у зв`язку із необхідністю витребування доказів.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 17.02.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_7 витребувано інформацію з Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів про дати та зміст внесених змін до персональних даних ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в тому числі, але не виключно, оновлення/уточнення даних упродовж 2023 - 2024 років.

04.03.2025 до суду надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_7 за вих. № 1/6/978 від 19.02.2025 із наданням інформації на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2025 про витребування доказів.

В судових засіданнях 25.02.2025, 11.03.2025 позивач підтримав доводи позовної заяви, а також доводи, викладені у його письмових поясненнях. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та процесуальних документах відповідача.

У судовому засіданні 11.03.2025, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 18.03.2025 о 14:30 год.

ІІІ. Обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи з 15.02.2003 (відповідно до даних, отриманих за запитом ДП «ДІЯ» - з 03.06.2008) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18, 77).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, ВОС 956647, номер в реєстрі «Оберіг» - 9. Дані про відстрочку: до 06.09.2025, тип відстрочки: бронювання. Адреса проживання: АДРЕСА_1 . Зазначені дані щодо контактного номеру телефону та Email. Дата уточнення даних 20.09.2024 (а.с. 19, 78, 79).

За даними ІНФОРМАЦІЯ_7 , наданими на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів (лист за вих. № 1/6/978 від 19.02.2025, а.с. 134-136):

-У Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів міститься інформація щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про внесення змін 14.07.2023 до персональних даних військовозобов`язаного, а саме пункти 7, 13, статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників,військовозобов`язаних та резервістів»;

-10.03.2024 - додано відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи);

-20.09.2024 - здійснено звірку контактних даних засобами «РЕЗЕРВ+»;

-23.12.2024 - додані відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку;

-31.12.2024 - додано реквізити посвідчення водія (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія).

Відповідно до протоколу № 521 про адміністративне правопорушення від 20.12.20__(не зазначений рік), складеного старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 (надалі також Протокол № 521), ОСОБА_1 в період з 17 травня 2024 року по 17 липня 2024 року, протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив свої облікові дані, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ (в редакції від 18.05.2024) та вимоги п. 101 Додатку 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

В графі пояснення щодо змісту протоколу особою, яка притягується до відповідальності, міститься власноруч зроблений допис про те, що ОСОБА_1 не оновив дані в період 17.05.2024 по 17.07.2024 в зв`язку з тим, що оновлював дані в 2023 році (а.с. 20, 64 - 65).

В матеріалах справи наявний витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 №215 від 20.11.2023, яким внесено зміни до наказу від 17.01.2023 № 23 «Про призначення відповідальними за ведення проваджень у справах про адміністративні правопорушення у ІНФОРМАЦІЯ_11 », відповідно до якого всіх військовослужбовців та державних службовців ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено відповідальними за складання протоколів про адміністративні правопорушення (а.с. 110).

Згідно з постановою № 2148 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративніправопорушення від 27.12.2024, винесеною ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_3 (надалі також Постанова № 2148), ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 21, 66 - 67).

За змістом означеної постанови:

«20 грудня 2024 року громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, не уточнив свої облікові дані через центр надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження з 18.05.2024 по 16.07.2024 на виконання абз. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено «інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження», чим порушив вищезазначену норму, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що підтверджується протоколу про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2024 року № 521.

Також, даний факт підтверджується долученими ОСОБА_1 додатками до матеріалів справи та особистими поясненнями, де було з`ясовано, що останній оновив свої облікові дані в 2023 році, проте обов`язок щодо уточнення своїх облікових даних протягом 60 днів відповідно до Закону України № 3633 від 11.04.2024 року.

18 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчихактів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військовогообліку№ 3633-ІХ від 11.04.2024.

Цим Законом положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, згідно якої, зокрема встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Абзацом 4 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності)».

Не погодившись із Постановою № 2148, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом (а.с. 2 21).

Відтак, суд констатує, що зміст спірних правовідносин у даній справі полягає у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за те, що позивач на виконання вимог законодавства не вчасно уточнив свої персональні дані, що містяться у відповідному Реєстрі.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства (надалі також КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що підтверджено належними доказами.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Нормами п. 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (надалі також Положення № 154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

За змістом пункту 2 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 (надалі також Інструкція), уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 2101, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За частиною 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Норми законодавства, які зазначені як порушені позивачем у Протоколі № 521:

-ч. 3 (абзаци 1-8) ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ (в редакції від 18.05.2024):

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

-п. 101 Додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487:

Призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану:

у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів);

мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон;

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 563 стати на військовий облік шляхом особистого прибуття до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів за їх вибором.

Абзац п`ятий цього пункту не застосовується до працівників системи органів дипломатичної служби України.

Нормативно-правові акти, зазначені як порушені ОСОБА_1 у Постанові №2148:

-Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчихактів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військовогообліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024, яким:

а) положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції:

громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством;

б) абзацом 4 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що:

громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

В аспекті вказаних вище норм законодавства, які зазначені у Протоколі № 521 та Постанові № 2148, суд констатує, що у Постанові № 2148 зазначені додаткові норми законодавства (ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 4 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»), порушення яких ОСОБА_1 не зазначено у Протоколі № 521, який, своєю чергою, є джерелом доказів у розумінні ст. 251 КУпАП.

Оскільки суть спірних правовідносин полягає у дотриманні/не дотриманні позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині оновлення/уточнення даних відповідного державного реєстру, застосовні положення Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» такі:

-ст. 1: єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі також Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України;

-ч. 8, 9 ст. 5: органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних;

-ч. 1 ст. 6: до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

-за ч.1 ст. 7: до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: 1) прізвище, відомості про зміну прізвища; 2) власне ім`я (усі власні імена), відомості про зміну власного імені; 3) по батькові (за наявності); 4) дата народження; 5) місце народження; 6) стать; 7) місце проживання та місце перебування; 7-1) номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; інші дані (по п. 34 включно).

-ч. 3 ст. 3: до Реєстру вносяться відомості, визначені таттею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону;

-ч. 3 ст. 14: актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді, зокрема, від:

2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону;

10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;

15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;

18) інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частині першій статті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону.

При цьому, іншими пунктами ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначені органи державної влади, від яких органи ведення Реєстру отримують/можуть отримати персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів, передбачені п. 1 34 ч. 1 ст. 7 означеного Закону.

V. Висновки суду, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

За результатами судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП саме за не уточнення його облікових даних в період з 17 травня 2024 року по 17 липня 2024 року.

Водночас, стверджуючи про означене порушення, у Протоколі № 521 суб`єктом його складення вказані як порушені позивачем положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ (в редакції від 18.05.2024), п. 101 Додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487; а у Постанові № 2148 - зазначені також додаткові норми законодавства (ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 4 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»).

Визначальним для розгляду даної справи є встановлення підставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У межах розгляду цієї справи суду належить здійснити перевірку постанови відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет її відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення, а саме: об`єктивної сторони, об`єкта, суб`єктивної сторони (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкта. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 284 КУпАП регламентовано, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

З огляду на означене, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо орган, який ухвалює відповідне рішення, у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів встановить факт вчинення діяння, яке, відповідно до чинного законодавства, містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Досліджуючи в аспекті означеного правомірність та обґрунтованість винесення Постанови № 2148, суд виснує таке.

З огляду та на підставі ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст. 210, 210-1 КУпАП).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (п. 12-13 Положення № 154).

Постанова № 2148 винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_3 .

При цьому, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Своєю чергою, протокол про адміністративні правопорушення складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки (що, зокрема, визначається наказом керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки) щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (абз 1, ч. 1 Інструкції).

В матеріалах цієї справи наявний витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 № 215 від 20.11.2023, з якого слідує, що всіх військовослужбовців та державних службовців ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено відповідальними за складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Протокол № 521 складений старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 .

Відтак, матеріалами справи спростовуються доводи позивача про те, що Протокол № 521 складений неуповноваженою особою, а тому суд зазначає про необґрунтованість доводів позову в означеній частині.

Щодо суті адміністративного правопорушення, вчинення якого інкримінується позивачу, суд зазначає та виснує таке.

З 24.02.2022 та станом на день розгляду справи судом триває введений та продовжений відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні та згідно з Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX триває оголошене проведення загальної мобілізації, відтак, суд констатує, що 27.12.2024 (дата винесення оскаржуваної постанови) діяв особливий період.

Перевіряючи доводи позовної заяви, суд зазначає, що диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

У Протоколі № 521 суб`єктом його складення зазначено, що позивач в період з 17 травня 2024 року по 17 липня 2024 року, протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив свої облікові дані, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ (в редакції від 18.05.2024), п. 101 Додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487.

Суд акцентрує, що загальна мобілізація було оголошена Указом Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року, що набрав чинності після його затвердження Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX. В подальшому строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався на 90 діб відповідними Указами Президента України 2022 2025 років.

Відтак, суд зазначає, що в період з 17 травня 2024 року по 17 липня 2024 року була відсутня обставина тривалості 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, що відповідно, виключає порушення позивачем в означений період ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ (в редакції від 18.05.2024), п. 101 Додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, які зазначені у Протоколі № 521.

Відтак, суд не вбачає підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення означених положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, а тому в означеній частині доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість Постанови № 2148.

З аналогічних підстав суд не може констатувати обґрунтованість Постанови № 2148 і в частині порушення позивачем вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення абзацу 4 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» суд зазначає та виснує таке.

Насамперед, суд зауважує, що порушення означених положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» не зазначено у Протоколі № 521, який, відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів та встановлення, таким чином, наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, зокрема, його об`єктивної сторони.

При цьому, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Отже, постанова про адміністративне правопорушення не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Підставою для її прийняття є докази вчинення адміністративного правопорушення, в тому числі і протокол.

Відтак, суд констатує порушення ст. 251, 280 КУпАП органом (посадовою особою) при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки відповідною посадовою особою відповідача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, яке не було виявлено відповідно до Протоколу № 521.

Окремо та безвідносно до вказаних висновків суд зазначає також таке.

Положеннями абзацу 5 (за Постановою № 2148 абзацу 4) п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» установлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Означений Закон України набрав чинності 18.05.2024.

Відтак, інкримінування позивачу посадовою особою відповідача нездійснення відповідного обов`язку починаючи з 17.05.2024 не має під собою правових підстав.

В частині не уточнення позивачем персональних даних за період з 18 травня 2024 року по 17 липня 2024 року суд зазначає таке.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачем 20.09.2024 здійснено звірку контактних даних засобами «РЕЗЕРВ+», зокрема, в частині уточнення: адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти.

За доводами позовної заяви, підтвердженої у судовому засіданні 11.03.2025 представником відповідача, саме 20.09.2024 позивачем було виконано обов`язок по уточненню даних, передбачений положеннями абзацу 5 (за Постановою № 2148 абзацу 4) п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (надалі також Закон).

Як зазначено представником відповідача в судових засіданнях, якби відповідні дії були здійснені позивачем у період з 18 травня 2024 по 17 липня 2024 року, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП були б відсутні.

Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем визнається, що належним виконанням обов`язку, передбаченого положеннями абзацу 5 (за Постановою № 2148 абзацу 4) п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, є уточнення у період з 18 травня 2024 по 17 липня 2024 року персональних даних позивача щодо адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти.

Суд звертає особливу увагу, що згідно з відомостями застосунку «РЕЗЕРВ+», сформованими 20.09.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, ВОС 956647, номер в реєстрі «Оберіг» - 9. Дані про відстрочку: до 06.09.2025, тип відстрочки: бронювання. Адреса проживання: АДРЕСА_1 . Зазначені дані щодо контактного номеру телефону та Email. Дата уточнення даних 20.09.2024.

Відтак, суд зауважує, що станом на 27.12.2024 облікові дані позивача були оновлені в мобільному застосунку для уточнення облікових даних та отримання обмеженої інформації з реєстру «Оберіг» «Резерв+», що свідчить про відсутність підстав для «уточнення облікових даних» станом на дату винесення оскаржуваної постанови, оскільки відсутні відомості про те, що з часу їх останнього оновлення відповідні дані змінювалися. При цьому відповідач не зазначив у спірній постанові та не довів суду наявність облікових даних стосовно ОСОБА_1 , які змінилися та підлягали уточненню як станом на день виникнення такого обов`язку у позивача, так і станом на день прийняття Постанови № 2148.

Також окремо суд зауважує, що оновлення/уточнення відповідних персональних даних не виключає обов`язок громадянина у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Тобто, відповідач для уточнення персональних даних мав право викликати позивача, навіть якщо метою виклику не є безпосередньо проходження медичного огляду, проте такий виклик повинен бути здійснений за визначеною у законодавстві процедурою, зокрема шляхом вручення відповідної повістки.

Однак, така процедура відповідачем не була дотримана. Матеріали справи доказів зворотного не містять.

Окремо та безвідносно до вищевикладеного суд зазначає, що приміткою до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є органом адміністрування/органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (надалі також Закон про держреєстр) органи адміністрування Реєстру, серед іншого, забезпечують взаємодію щодо ведення Реєстру, контролюють повноту, відповідність та своєчасність внесення інформації, наданої державними органами, контролюють виконання рішень Держателя та розпорядника Реєстру. Орган адміністрування Реєстру має доступ до статистичних відомостей Реєстру.

Судом вже констатувалось, що відповідачем визнається, що належним виконанням обов`язку, передбаченого положеннями абзацу 5 (за Постановою № 2148 абзацу 4) п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, є уточнення у період з 18 травня 2024 року по 17 липня 2024 року персональних даних позивача щодо адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, тобто, персональних даних позивача, передбачених п. 7 та 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону про держреєстр.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 14 означеного Закону актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді, зокрема, від:

2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7,9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону;

10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;

15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11,17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;

18) інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частині першій статті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону.

Суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів того, що у ІНФОРМАЦІЯ_10 , як органом адміністрування/ведення Реєстру, були відсутні відповідні персональні дані позивача, отримані у порядку інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, в тому числі, зазначені вище.

При цьому, суд констатує, що відповідачем не тільки не надано доказів неможливості отримання відповідних персональних даних від означених органів державної влади, а й навіть звернення відповідача до таких державних органів для отримання відповідної інформації/персональних даних позивача.

Доводи представника відповідача із означеного приводу, що інформаційна взаємодія між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями яких є вказані вище державні органи, наразі є технічно неможливою, не підтверджуються жодними доказами.

В аспекті означеного суд також зауважує, що у листі ІНФОРМАЦІЯ_7 за вих. № 1/6/978 від 19.02.2025, яким надано інформацію на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2025 про витребування доказів, не зазначено, що відповідні персональні дані позивача відсутні в Реєстрі. Більше того, ІНФОРМАЦІЯ_12 прямо заначено про оновлення позивачем даних щодо його місця проживання та засобів зв`язку ще у 2023 році. Докази зміни відповідних персональних даних позивача із 2023 року по дату розгляду цієї справи у матеріалах справи відсутні. Позивачем у судовому засіданні зазначено, що такі дані не змінювались, що не спростовано відповідачем.

Відтак, з огляду на все вищевикладене, суд виснує, що відповідач не надав суду доказів, з яких можна було б встановити, що примітка до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розглядуваному випадку не застосовується, що, своєю чергою, уможливило б притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до приписів чинного законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, які саме військово-облікові дані не оновив позивач станом на день прийняття спірної постанови, а також відсутність можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, які у розглядуваному випадку відсутні.

Окремо суд зазначає, що суб`єктом притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не доведено наявність суб`єктивної сторони складу відповідного правопорушення, а саме вини/умислу позивача у нездійсненні дій по уточненню персональних даних, з огляду на послідовні пояснення позивача, що він не оновив відповідні дані, оскільки таке оновлення відбулось ще у 2023 році, а з означеного часу відповідні дані не змінювались.

У ч. 2 ст. 77 КАС України закріплений обов`язок саме суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач, доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення.

За цих обставин, суд виснує, що в межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про зворотнє.

Додатково суд зазначає про недотримання відповідачем процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та незабезпечення дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, зокрема, з наданих суду доказів не вбачається, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відбувся за участю ОСОБА_1 , якому була б надана можливість надати особисті пояснення, а також здійснити захист своїх інтересів за допомогою фахівця в галузі права або адвоката. Навпаки, позивачем заперечувався сам факт розгляду його справи, незважаючи на те, що він прибув 27.12.2024 для розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_10 та подав письмові пояснення по суті справи. Позивачу лише було повідомлено, що текст постанови він зможе отримати за місцем свого проживання. Означене підтверджується також тим, що адміністративний матеріал не містить пам`ятки про процесуальні права та обов`язки позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка була б підписана власноруч позивачем, та тим, що наявний в адмінматеріалі примірник Постанови № 2148 не містить підпису ОСОБА_1 про її отримання. Зважаючи на вищевикладене, відповідачем не спростовано доводи позивача про ознайомлення позивача із змістом/текстом та отримання оскаржуваної Постанови № 2148 лише 06.01.2025.

Отже, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та ст. 268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися професійною правничою допомогою.

При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а вказує на те, що орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, повинен вжити заходів для забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення та дотриматись вимог щодо реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Відтак, суд доходить висновку щодо недотримання відповідачем вимог ст. 268 КУпАП, в тому числі, права на захист позивача, що окремо свідчить про наявність підстав для визнання Постанови № 2148 протиправною та її скасування.

Окремо суд вважає за доцільне відзначити недотримання відповідачем вимог ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за обраної відповідачем позиції у цій справі.

Так, відповідачем послідовно в усіх процесуальних документах у справі, а також в представником відповідача в судових засіданнях відстоювалась позиція, що чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити, чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного.

За доводами посадових осіб відповідача, викладеними, в тому числі, у Протоколі № 521 та Постанові № 2148, виконати означений обов`язок ОСОБА_1 повинен був у період з 17 травня 2024 року по 17 липня 2024 року.

З огляду на означене, за зайнятою позицією відповідача, днем вчинення правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, є день, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити у визначений законом строк, тобто 18 липня 2024 року. Водночас, як уже зазначав суд, за позицією представника відповідача означений обов`язок був виконаний позивачем 20.09.2024 через здійснення звірки контактних даних засобами «РЕЗЕРВ+».

За ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачений статтями 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Водночас, суд звертає увагу, що факт виявлення порушення - це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення адміністративного правопорушення є момент отримання інформації про таке правопорушення уповноваженими особами (особою чи органом державної влади) та не може ототожнюватися із часом зібрання усіх необхідних матеріалів перевірки. Складання адміністративного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично є суб`єктивним викладом свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.02.2019 у справі №149/2498/17, днем виявлення правопорушення необхідно вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Відтак, зважаючи, що відповідач, як орган адміністрування Реєстру, за обраною у цій справі позицією, щонайпізніше 20.09.2024 отримав відомості про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, що полягає у невчасному уточненні персональних даних, міг накласти адміністративне стягнення на позивача, з огляду на приписи ч. 7 ст. 38 КУпАП, щонайпізніше до 20.12.2024.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Отже, Кодекс України про адміністративні правопорушення чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Тобто, приписи статті 247 КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що уповноважена особа, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, повинна лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, з огляду на дату Постанови № 2148 (27.12.2024), зважаючи на імперативність пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, у взаємозв`язку із ч. 7 ст. 38 КУпАП, відповідач мав або не розпочинати, або закрити розпочате провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, та не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на означене суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

На обов`язок доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 у справі № 537/4012/16-а, від 08.11.2018 у справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 у справі № 524/7184/16-а.

За таких обставин суд виснує, що наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови відповідачем не доведена.

Також суд виснує, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не забезпечено дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, в межах розгляду цієї справи за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд встановив необґрунтованість та неправомірність такого рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, суд також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи усе викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною та її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (а.с. 1, 40).

Зважаючи на результат розгляду справи, витрати в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Зважаючи на все вищевикладене, керуючись ст. 3, 9, 19, 20, 72-77, 139, 241-247, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постановуТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_3 № 2148 від 27.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 на користьОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 (тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене та проголошене 18.03.2025.

Дані відносно позивача:

ОСОБА_1

РНОКПП: НОМЕР_1

АДРЕСА_2 .

Дані відносно відповідача:

ІНФОРМАЦІЯ_13

АДРЕСА_3 .

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА