Справа № 140/14157/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/14157/24 пров. № А/857/1060/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Гладкій С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі №140/14157/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Дмитрук В.В., місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 24.12.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні №76441409, щодо примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі 140/4978/24, щодо невиконання вимог Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язання державного виконавця у виконавчому провадженні №76441409 винести постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду та зобов`язати вчинити усі можливі дії для примусового виконання рішення суду від 17.07.2024 у справі 140/4978/24, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача, а саме: державний виконавець не вчиняє жодних дій, щодо належного виконання рішення суду. Зазначає, що інформація про виконання рішення суду не відповідає дійсності, жодні документи Комунальним некомерційним підприємством «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» позивачу не видавалися, про що неодноразово проінформовано державного виконавця. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає, що суд І інстанції - неповно з`ясував обставини справи, ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Отже, виконавче провадження закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення, тобто закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення (Постанова Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 240/27324/23).

Апелянт вважає, що зі змісту оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження неможливо встановити, що державним виконавцем, при винесенні даної постанови, було вжито будь-яких заходів для перевірки виконання божником рішення суду, тим більше при наявності заперечень стягувача, а також враховано висновки викладені у рішенні суду.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 р. у справі № 806/2143/15 вказав, що положення ст.ст.382, 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Таким чином, помилковим є висновок суду І інстанції про те, що для отримання листка тимчасової непрацездатності потрібне нове (додаткове) рішення суду.

Звертає увагу, що Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі 140/4978/24 визнано, що позивач в силу своєї хвороби маю право на видачу листка тимчасової непрацездатності на весь період отримання лікування, тому відмова КНП «Турійський ЦПМСД» викладена у Листі від 26.04.2024 вих.№К-1/03-8.24 є протиправною, а з огляду на дискреційні повноваження суд не може підміняти медичний орган, уповноважений на виконання функцій, зокрема видачею громадянам листка тимчасової непрацездатності, тому належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправною відмову КНП «Турійський ЦПМСД», викладену в листі вих.№К-1/03-8.24 від 26.04.2024 та зобов`язання КНП «Турійський ЦПМСД» повторно розглянути заяву від 03.04.2024 щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024.

Тобто, судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже вирішено питання про право на видачу листка тимчасової непрацездатності.

Наголошує, що Рішення ЛКК КНП «Турійський ЦПМСД» оформлене Протоколом №323 від 14.11.2024р. про те, що видача листка тимчасової непрацездатності буде порушенням Інструкції №455 - не можна вважати належним виконанням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі №140/4978/24, оскільки воно не враховує висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення суду, а повністю дублює попередній лист КНП «Турійський ЦПМСД» вих.№К-1/03-8.24 від 26.04.2024.

Також апелянт вказує, що з дати видачі першого листка тимчасової непрацездатності, а саме з 03.05.2023 по 14.11.2024 (дата засідання комісії ЛКК) пройшло більше 12 місяців, відтак не беручи до уваги наявність судового рішення, відмова видати листок тимчасової непрацездатності є очевидним порушенням законодавства.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» подало відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 03.04.2024 року щодо видачі листків тимчасової непрацездатності, лікарсько - консультативна комісія КНП «Турійський ЦПМСД» враховувала також те, що у 2023 році на підставі медичних виписок наданих ОСОБА_1 , згідно пункту 4.1 розділу 4 Наказу МОЗ України №455 від 13.11.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» та пунктом 2 розділу ІІ Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОЗ України від 09.04.2008р № 189 (зі змінами), пацієнту ОСОБА_1 було видано 3 (три) ЛТН сумарною тривалістю 150 календарних днів, а саме: з 03.05.2023 по 08.05.2023 року; з 29.05.2023 по 25.09.2023 року; з 16.10.2023 по 08.11.2023 року.

ОСОБА_1 , у вище зазначеному листі від 03.04.2024 року, вимагає видачу ЛТН з 09.11.2024 року по 03.04.2024 року тривалістю 147 днів, що призведе до сумарної тривалості виданих (за останні 12 місяців) у 2023 році та у 2024 році лікарняних листів тривалістю 297 днів, що буде порушенням п. 2.2 розділу 2, п. 4.1 розділу 4 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 №455 (зі змінами).

Адже листок про тимчасову непрацездатність може бути виданий терміном чотири місяці безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, після чого пацієнт має бути направлений на МСЕК.

Тож, в результаті повторного розгляду вище зазначених документів та виписок, лікарсько - консультативною комісією КНП «Турійський ЦПМСД» винесено рішення про відмову ОСОБА_1 у видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 р. по 03.04.2024., оскільки це буде порушенням норм чинного законодавства.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.7 ст. 287 КАС України).

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі №140/4978/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, позовні вимоги задоволені: «Визнати протиправною відмову Комунального некомерційного підприємства «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги», викладену в листі вих.№К-1/03-8.24 від 26.04.2024, щодо видачі ОСОБА_1 листка непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024 на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів. Зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024 щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024 на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів.».

23.10.2024 Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №17634/2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, щодо: «Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024 щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024 на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів.».

Постановою від 04.11.2024 №76441409 відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №140/4978/24 виданого 23.10.2024.

Листом Комунального некомерційного підприємства «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.11.2024 №2396-02/13-24 старшого державного виконавця Ірину Пех повідомлено про виконання виконавчого провадження №76441409 від 04.11.2024 з примусового виконання виконавчого листа №140/4978/24 виданого 23.10.2024.

КНП «Турійський ЦПМСД» повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024 щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період проходження лікування закордоном з 09.11.2023 по 03.04.2024, на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів.

В підтвердження повторного розгляду вище зазначеної заяви надіслано копію протоколу засідання лікарсько - консультативної комісії КНП «Турійський ЦПМСД» №323 від 14.11.2024.

Також, повідомлено про сплату виконавчого збору у розмірі 32000 гривень та сплату мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 250 гривень.

Вважаючи, що інформація про виконання рішення суду не відповідає дійсності 20.11.2024 позивач звернувся із заявою до державного виконавця у якій просив надати копії документів.

Заявою від 25.11.2024 ОСОБА_1 просив державного виконавця винести постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду.

02.12.2024 ОСОБА_1 надійшов лист від Ковельського ВДВС про відмову належним чином реагувати на раніше подані заяви з причин подачі заяв в електронному вигляді без застосування електронного цифрового підпису та без надання документів, що посвідчують особу.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що державним виконавцем не допущено бездіяльності у межах виконавчого провадження №76441409 щодо примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі 140/4978/24, оскільки ним вжито всі передбачені законодавством заходи забезпечення його примусового виконання.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч.1 ст. 3 Закону №1404).

Пунктом 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон №1403-VIII).

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404 закріплено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до норм п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону №1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404) та п. 1 та п. 16 ч. 3 ст.18 Закону №1404 встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 5 та 6 статті 26 Закону №1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частини першої статті 75 цього ж Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк, тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку з урахуванням того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.

Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як уде зазначалось вище, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі №140/4978/24 зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024 щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024 на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів.

Листом Комунального некомерційного підприємства «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.11.2024 №2396-02/13-24 старшого державного виконавця Ірину Пех повідомлено про виконання виконавчого провадження №76441409 від 04.11.2024 з примусового виконання виконавчого листа №140/4978/24 виданого 23.10.2024.

КНП «Турійський ЦПМСД» повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024 щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період проходження лікування закордоном з 09.11.2023 по 03.04.2024, на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів.

В підтвердження повторного розгляду вище зазначеної заяви надіслано копію протоколу засідання лікарсько - консультативної комісії КНП «Турійський ЦПМСД» №323 від 14.11.2024, згідно з яким комісією вирішено відмовити ОСОБА_1 у видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024, оскільки це буде порушенням п 2.2 розділу 2, п 4.1 розділу 4 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 №455 (зі змінами).

Ураховуючи наведені вище обставини та норми чинного законодавства, суд першої інстанції вірно висновував, що боржником рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі №140/4978/24 виконано, оскільки рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі №140/4978/24 зобов`язано КНП «Турійський ЦПМСД» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024.

Тобто в рішенні суду встановлено зобов`язання повторного розгляду заяви (щодо видачі листків тимчасової непрацездатності), а не видачу ЛТН.

Таким чином, боржником фактично вчинені дії до яких його спонукав суд у рішенні від 17.07.2024 у справі №140/4978/24.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже вирішено питання про право на видачу листка тимчасової непрацездатності.

Апеляційний суд наголошує, що боржника було зобов`язано саме повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024 р. щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024 на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів, а не зобов`язано прийняти рішення про задоволення заяви від 03.04.2024 щодо видачі листка тимчасової непрацездатності за період з 09.11.2023 по 03.04.2024 на підставі перекладених на державну мову та засвідчених в установленому законодавством порядку медичних документів.

Вказана резолютивна частина рішення суду міститься у виконавчому листі, виданому судом першої інстанції.

Що стосується доводів апелянта про те, що не можна вважати належним виконанням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі №140/4978/24, оскільки воно не враховує висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення суду, а повністю дублює попередній лист КНП «Турійський ЦПМСД» вих.№К-1/03-8.24 від 26.04.2024., то такі суд вважає необґрунтованими урахуванням наведених вище висновків суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем дій згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям відповідають, тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні №76441409, щодо примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі 140/4978/24, щодо невиконання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно як похідна не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання державного виконавця у виконавчому провадженні №76441409 винести постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду та зобов`язати вчинити усі можливі дії для примусового виконання рішення суду від 17.07.2024 у справі 140/4978/24, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням встановлених обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі №140/14157/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14.03.2025