Справа № 947/9909/25
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 947/9909/25
Провадження № 2-а/947/130/25
УХВАЛА

18.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову до його подання -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 17.03.2025 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, у відповідності до вимог ст. 150-153 КАС України.

За змістом заяви предметом майбутнього позову є оскарження рішення про накладення адміністративного арешту за порушення порядку оновлення облікових даних та визнання неправомірними підстави внесення до обліку заявника.

Заходами забезпечення заявлено зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 в Одеській області та Головному управлінню Національної поліції в Одеській області утриматись від вчинення певних дій: затримання, обмеження свободи та волі; складення адміністративного протоколу про порушення порядку облікових даних; адміністративного арешту на підставі встановлення ухилянтом, порушення порядку облікових даних.

Кодекс адміністративного судочинства України ( КАС України) визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень ( ч.1 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо : 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Верховним Судом згідно постанови від 19.10.2023 року у справі №440/9568/22 зазначено, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Частина 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд звернув увагу що, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Таким чином, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

У даному випадку зі змісту заяви про забезпечення позову неможливо достеменно встановити що саме є предметом позовних вимог, так як у заяві містяться відомості про самого заявника , але суть дій або рішень яки є предметом оскарження ( копія постанови про притягнення заявника до адміністративної відповідальності або хоча б посилання на такий факт) у заяві не зазначено, внаслідок чого суд не має можливість як про існування спору, порушення прав та законних інтересів заявника, а тому і неможливо визначитись із тим, чи є заявлені заходи співмірними із предметом позову та чи є вони необхідними саме для конкретного випадку.

Загальна заборона суб`єктам владних повноважень на виконання своїх функцій: заборона затримувати, обмежити свободу та волю, не складати протоколи про порушення порядку облікових даних та не здійснювати адміністративні арешти на підставі встановлення ухилянтом або порушення облікових даних, є вимогами про втручання у діяльність вказаних установ без достатніх правових підстав.

Частиною першою статті 20 КАС України визначено розмежування предметної юрисдикції місцевих загальних судів як адміністративних.

За змістом даної статті до юрисдикції саме місцевих загальних судів ( до яких відноситься і Київський районний суд м. Одеси) як адміністративних відноситься:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Таким чином оскарження рішень і дій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з приводу ведення облікових даних не підсудні місцевим загальним судам як адміністративним, і відноситься до юрисдикції окружних адміністративних судів ( ч.2 ст. 20 КАС України).

Що стосується оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, у тому числі пов`язаних із притягненням до адміністративної відповідальності по ст. 210,210-1 КУпАП, та , як зазначалось вище, у заяві не зазначено які конкретно рішення, дії або бездіяльність будуть предметом оскарження.

У відповідності до ч.8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.150-154,294,295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, до його подання, шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 в Одеській області та Головному управлінню Національної поліції в Одеській області утриматись від вчинення певних дій: затримання, обмеження свободи та волі; складення адміністративного протоколу про порушення порядку облікових даних; адміністративного арешту на підставі встановлення ухилянтом, порушення порядку облікових даних.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяті днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луняченко В. О.