Справа № 640/7356/22
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року Справа№640/7356/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

13.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з вказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо проведення йому виплат пенсії з обмеженням її максимального розміру;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплачувати йому пенсію без обмеження її максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити йому різницю між призначеною пенсією без обмеження її максимальним розміром та фактично виплаченою пенсією з 17.12.2019 року.

Позов обґрунтовував тим, що є пенсіонером з числа військовослужбовців; перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області як отримувач пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 17.12.2019 року (дня призначення пенсії) відповідачем незаконно було обмежено розмір його пенсії максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, на підставі ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідачем не враховано те, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 положення ч. 7 ст. 43 цього Закону визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Звернення до відповідача щодо відновлення порушених пенсійних прав не призвело до бажаного результату.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2022 року відкрито провадження у вказаній адміністративній справі; вирішено справу розглянути суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог Закону України від 16.07.2024 року № 3863-IX дану справу передано до Донецького окружного адміністративного суду з Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.02.2025 року позовну заяву в даній справі залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, що вказані в ній, протягом п`яти днів з дня вручення позивачу даної ухвали.

Позивач у встановлений строк усунув недоліки позовної заяви.

Так, зокрема, на виконання вказаної ухвали суду позивач подав позовну заяву з усунутими недоліками, в якій уточнив позивні вимоги та просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо проведення йому виплат пенсії з обмеженням її максимального розміру з 17.12.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплачувати йому пенсію без обмеження її максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити йому різницю між призначеною пенсією без обмеження її максимальним розміром та фактично виплаченою пенсією з 17.12.2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2025 року поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом; прийнято до провадження вказану адміністративну справу; вирішено справу розглянути суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні (ст. 263 КАС України)).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що, на його думку, діяв відповідно до вимог законодавства. Також вважав, що розмір пенсії з урахуванням надбавок, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим розмір пенсії позивача обмежено максимальним розміром.

В обґрунтування своєї позиції посилався на постанови Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі №589/3997/16-а та від 21.12.2021 року у справі №580/5962/20.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 як пенсіонер з числа військовослужбовців перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області як отримувач пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 17.12.2019 року (дня призначення пенсії) вказаним органом Пенсійного фонду України до пенсії позивача застосовувалися положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - обмежено розмір пенсії максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказані обставини підтверджуються доказами з пенсійної справи позивача та визнаються відповідачем.

Так, зокрема, згідно з протоколом з пенсійної справи № (Міноборони) від 17.12.2019 року пенсію позивачу з 17.12.2019 року призначено в сумі 18958,73 грн., проте із застосуванням наведених положень Закону її розмір обмежено до 16380 грн. (1638 грн. (тобто, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений з 1 грудня 2019 року) х 10 прожиткових мінімумів = 16380 грн.).

Згідно з протоколом з пенсійної справи № Міноборони пенсію позивачу з 01.02.2020 року нараховано в сумі 18958,73 грн., проте із застосуванням наведених положень Закону її розмір обмежено до 16380 грн. (1638 грн. (тобто, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений з 1 січня 2020 року) х 10 прожиткових мінімумів = 16380 грн.).

Згідно з відомостями з особистого кабінету позивача на вебпорталі Пенсійного фонду України станом на 10.02.2022 року пенсію позивачу нараховано в сумі 21100,52 грн., проте із застосуванням наведених положень Закону її розмір обмежено до 19340 грн. (1934 грн. (тобто, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений з 1 січня 2022 року) х 10 прожиткових мінімумів = 19340 грн.).

Згідно з протоколом з пенсійної справи № Міноборони пенсію позивачу з 01.04.2023 року нараховано в сумі 23163,77 грн., проте із застосуванням наведених положень Закону її розмір обмежено до 20930 грн. (2093 грн. (тобто, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений з 1 січня 2024 року) х 10 прожиткових мінімумів = 20930 грн.).

Згідно з протоколом з пенсійної справи № Міноборони пенсію позивачу з 01.03.2024 року нараховано в сумі 24730,77 грн., проте із застосуванням наведених положень Закону її розмір обмежено до 23610 грн. (2361 грн. (тобто, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений з 1 січня 2024 року) х 10 прожиткових мінімумів = 23610 грн.).

11.04.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з дати призначення по дату здійснення перерахунку, у розмірі, встановленому станом на дату призначення пенсії, без обмеження її розміру максимальним розміром та проводити в подальшому виплату пенсії без обмежень її розміру максимальним розміром.

На звернення позивача відповідачем надана відповідь від 27.04.2022 року № 1000-0203-8/38299, в якій повідомлено, що відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, розмір пенсії позивача з урахуванням індексації, з 01.02.2022 року складає 19340 грн.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч.ч. 2 та 3 ст. 9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - є спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Питання заробітку (грошового забезпечення) для обчислення пенсій врегульовано статтею 43 зазначеного Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При обчисленні пенсій відповідно до частин сьомої-десятої цієї статті в розрахунок включаються щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством на день призначення цих пенсій (ст. 43 вказаного Закону).

Частиною 18 ст. 43 цього Закону визначено, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром пенсії десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

01.10.2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (Закон № 3668-VI від 08.07.2011 року).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (тобто, до 01.10.2011 року).

Пізніше стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» втратила чинність в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» як така, що є неконституційною, на підставі рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013.

Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 року № 7-р(II)/2022 положення статті ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення визначено: «Приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.».

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (Закон № 3668-VI від 08.07.2011 року), що набрав чинності 01.10.2011 року, одночасно були внесені зміни до відповідних законів, зокрема частину п`яту статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Пізніше частина п`ята статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стала частиною 7 статті 43 Закону.

Отже, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 положення ч. 7 ст. 43 цього Закону визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, Конституційний Суд України вперше висловився щодо неконституційності положень про обмеження максимальним розміром пенсій, що призначені на підставі спеціального закону - Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ще 20.12.2016 року.

Вказані обставини органом Пенсійного фонду України враховані не були, що призвело до того, що пенсію позивача було незаконно обмежено максимальним розміром, чим порушене його право на належний розмір пенсії.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом, який гарантував би їх повне відновлення та унеможливив би подальше звернення до суду (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі №589/3997/16-а та від 21.12.2021 року у справі №580/5962/20 є неприйнятними, оскільки вони, на відміну від даної справи, винесені у справах за позовами пенсіонерів з числа колишніх прокурорів, а не пенсіонерів з числа військовослужбовців.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром.

Захист непорушених прав на майбутнє, про що також просив позивач, не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене позовні вимоги про вирішення питання (зобов`язання вчинити дії) на майбутнє є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 17.12.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження її розміру максимальним розміром з 17.12.2019 року та виплатити йому її недоотриману частину.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду (Закон України від 16.07.2024 року № 3863-IX) шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 18 березня 2025 року.

Суддя Т.В. Логойда