Справа № 500/217/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/217/25

17 березня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 заподіяну шкоду в розмірі 19563,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.08.2021 № 1019 "Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_1 " призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_1 , солдатом резерву 204 запасної батареї військової частини НОМЕР_1 .

В ході проведеного службового розслідування встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.07.2024 № 199 солдат ОСОБА_1 з 18.07.2024 вибув на стаціонарне лікування та обстеження до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів, проте останній не проходив медичного огляду у КАП ВМКЦ ЗР та був відсутній на військовій службі в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 без поважних причин у такі періоди: з 19.07.2024 по 24.07.2024; з 27.07.2024 по 31.07.2024; з 02.08.2024 по 07.08.2024; з 08.08.2024 по 14.08.2024; з 16.08.2024 по 08.12.2024.

Позивач вказує, що неповідомлення солдатом ОСОБА_1 про відсутність на стаціонарному лікуванні та обстеженні у ВМКЦ ЗР призвело до переплати йому грошового забезпечення, розмір якого, відповідно до довідки-розрахунку переплати грошового забезпечення за липень-серпень 2024 року № 1093 від 08.12.2024, становить 19563,52 грн.

Ухвалою судді від 20.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу за адресою вказаній у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 .

До суду повернувся конверт з ухвалою суду та довідкою відділення поштового зв`язку із зазначенням "повертається, за закінченням терміну зберігання".

Отже, судом здійснені передбачені КАС України, заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В той же час, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25.04.2024 у справі №380/3672/20.

Відзиву у встановлений судом строк до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 №42, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про загальну мобілізацію", вимог Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т, солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.07.2024 №199 солдат ОСОБА_1 , солдат резерву НОМЕР_2 запасної батареї військової частини НОМЕР_1 , з 18.07.2024 вибув на стаціонарне лікування та обстеження до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів.

Згідно рапорту командира НОМЕР_2 запасної батареї військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 21.08.2024 вх.№11017/а 18.07.2024 солдат ОСОБА_1 вибув для проходження військово-лікарської комісії у Військово-медичний клінічний центр Західного регіону м. Львів, однак, 21.08.2024, при звірці з медичною частиною виявилось, що солдат ОСОБА_1 на ВЛК ВМКЦ ЗР прибув, проте з 16.08.2024 на обстеження не з`являвся.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2024 №1019 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом на час мобілізації солдатом ОСОБА_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.10.2024 №297 військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який 16.08.2024 самовільно не прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.10.2024 №181-PC, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів грошового забезпечення з 16.08.2024.

Актом службового розслідування, затвердженим командиром Військової частини НОМЕР_1 15.12.2024, солдат ОСОБА_1 з 19.07.2024 по 25.07.2024, з 26.07.2024 по 31.07.2024, з 02.08.2024 по 06.08.2024, з 08.08.2024 по 14.08.2024, з 16.08.2024 по 08.12.2024 медичний огляд ВЛК в клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги ВМКЦ ЗР не проходив та був відсутній на військовій службі в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) без поважних причин, та не доповів своєму безпосередньому командиру майору ОСОБА_2 про свою відсутність на стаціонарному лікуванні та обстеженні у ВМКЦ ЗР у вищезазначені періоди.

Враховуючи вищевказані обставини, військовою частиною НОМЕР_1 встановлено факт переплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав неправомірну виплату грошового забезпечення у розмірі 19563,52 грн.

Сума збитків підтверджується також Довідкою-розрахунком переплати грошового забезпечення за липень-серпень 2024 року.

Посилаючись на відсутність добровільної сплати відповідачем вказаних коштів, позивач звернувся до суду з чим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232- XII (далі - Закон №2232).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX) підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно із пунктами 4 і 5 частини 1 статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до ч.1-3 ст.3 Закону № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.6 Закону № 160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 160-IX, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно із ч.1-6 ст.8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Як зазначалося вище, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2024 №1019 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом на час мобілізації солдатом ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування, затвердженим командиром Військової частини НОМЕР_1 15.12.2024, солдат ОСОБА_1 з 19.07.2024 по 25.07.2024, з 26.07.2024 по 31.07.2024, з 02.08.2024 по 06.08.2024, з 08.08.2024 по 14.08.2024, з 16.08.2024 по 08.12.2024 медичний огляд ВЛК в клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги ВМКЦ ЗР не проходив та був відсутній на військовій службі в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) без поважних причин, та не доповів своєму безпосередньому командиру майору ОСОБА_2 про свою відсутність на стаціонарному лікуванні та обстеженні у ВМКЦ ЗР у вищезазначені періоди, що в свою чергу призвело до переплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 19563,52 грн.

Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Згідно п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2024 №788 "Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 " за завдану державі шкоду, на підставі ст.ст.6, 8 Закону № 160-IX, солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , притягнути до повної матеріальної відповідальності та стягнути з нього 19563,52 грн.

Як слідує із матеріалів справи позивачем вживалися заходи щодо добровільного відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, а саме на адресу відповідача 24.12.2024 надсилався лист від 23.12.2024 №4681 з копією матеріалів службового розслідування, а також 15.01.2025 надсилався лист від 02.01.2025 №9 з реквізитами для перерахунку суми заборгованості.

Однак, станом на момент прийняття рішення у даній справі суду не надано та судом не здобуто доказів добровільного відшкодування ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_1 у розмірі 19563,52 грн.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Військовій частині НОМЕР_1 заподіяну шкоду у вигляді переплати грошового забезпечення в розмірі 19563,52 грн.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином за відсутності понесених судових витрат у даній справі, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 заподіяну шкоду у вигляді переплати грошового забезпечення в розмірі 19563 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 52 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 );

відповідач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.