Справа № 380/20178/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань встановлення судового контролю

12 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/20178/23 пров. № А/857/24084/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

за участю секретаря Кулабухової М.М.,

представників відповідача Лисик М.О., Кобилецька З.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду в справі № 380/20178/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі № 380/20178/23 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» щодо не включення у довідці № 6476 від 29.05.2023 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 розмірів додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Зобов`язано Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: окладу за військове звання, надбавки за вислугу років; надбавки за особливості проходження служби та премії у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії, за відповідною посадою, з якої ОСОБА_1 було звільнено на пенсію, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.01.2020, 01.01.2021 та з 01.02.2023 пенсії. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

23.01.2025 позивач подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України, в якій просив зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення та вирішити питання щодо накладення штрафу.

В заяві покликається, що на виконання постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2024 Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» виготовлено оновлену Довідку № 2269 від 06.09.2024 про розмір грошового забезпечення за посадою позивача станом на 29.01.2020, станом на 01.01.2021 та станом на 01.01.2022. Разом з цим. У вказаній довідці № 2269 від 06.09.2024 відповідачем відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби та премії зазначено на рівні 0% та 00,00 грн. Відтак, вважає, що постанова апеляційного суду, якою зобов`язано відповідача вказати надбавку за особливості проходження служби та премію у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць у якому виникло право на перерахунок пенсії, за відповідною посадою позивача, не виконана відповідачем.

Представники відповідача, заперечили проти задоволення заяви та надали пояснення, просять залишити її без задоволення.

Позивач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

У справі Soering vs UK (judgement of 7 July 1989) Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин 1, 2 ст. 55, частин 1, 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, а саме - невиконання рішення суду.

Так, під час судового засідання представники відповідача зазначили, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2024 у справі № 380/20178/23 фактично виконана.

На підтвердження виконання рішення суду надано копію Довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 11.03.2025 за № 33/34-426.

Зокрема згідно довідки слідує, що розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 начальника служби інженерно технічних засобів охорони та тех.захисту становив:

«Надбавка за особливості проходження служби (відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років) 50%; на 29.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022; сума: 5111, 25; 511, 25; 5111, 25»;

«Премія (відсотків посадового окладу) 60%, 60%, 95%; на 29.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022; сума: 3384, 00; 3384, 00; 5358, 00».

Оцінюючи в сукупності наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки згідно Довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 11.03.2025 за № 33/34-426 рішення суду фактично виконано.

Крім цього, обов`язковою умовою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу є встановлення для такого суб`єкта владних повноважень строку на подання звіту про виконання судового рішення та в подальшому неподання такого звіту у встановлений строк.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення у встановлений строк, встановлений судом та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Оскільки у даному випадку відповідача не було зобов`язано надати звіт до суду, відтак вимога про накладення штрафу є передчасною.

З урахуванням викладеного вище колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду та про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 325, 328, 329, 382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду в справі № 380/20178/23 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. М. Кузьмич
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула