Справа № 480/11206/24
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,
представника позивача - Бакаєва О.С.,
представника відповідача - Збаржевецького О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Латімер" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 29.11.2024 подав до Київської митниці електронну митниці митну декларацію для митного оформлення ввезеного товару . Митна вартість визначена за основним методом. До декларації додано усі необхідні для для підтвердження митної вартості документи.
Незважаючи на достатність наданих документів для проведення митного оформлення, відповідач 29.11.2024 направив повідомлення про наявність у поданих документах розбіжностей, які впливають на правильність визначення митної вартості та не підтверджують її числові значення. При цьому не зазначив у яких документах та які розбіжності виявлені. Позивачем надано пояснення щодо митної вартості.
29.11.2024 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № UA100380/2024/000099/2 за резервним методом. Підставами прийняття такого рішення зазначено неподання специфікації до договору ЗЕД, відсутність підпису відповідальної особи на платіжному документі про оплату товару, відсутність кінцевої дати на прайс-листі, неподання усіх документів про транспортування товарів, а саме акту приймання-передачі та оплату послуг, декларація країни відправлення подана без перекладу, у митного органу наявна інформація про митне оформлення аналогічних товарів за вищою вартістю. Позивач вважає таке рішення протиправним.
З метою недопущення припинення роботи товариство змушене було задекларувати митну вартість на відкоригованому рівні та додатково сплатити 189957,63 грн.
Вважає, що у відповідача взагалі не було передбачених ст. 53 МК України підстав вимагати надання додаткових документів. У рішенні про коригування митної вартості відповідач не зазначив у яких документах містяться розбіжності та у чому саме полягають або які ознаки підробки та яких документів виявлені, у чому саме полягає недотримання умов застосування основного методу визначення митної вартості. Позивачем же були надані документи, які дозволяють визначити митну вартість за основним методом.
Відповідно до умов контракту інвойс є невід`ємним документом контракту та має силу специфікації. Твердження митного органу про ненадання специфікації безпідставне. Також є безпідставним твердження про відсутність підпису відповідальної особи на платіжній інструкції, оскільки вони виконані в електронній формі та скріплені електронним підписом, що відповідає вимогам Постанови Правління НБУ.
Прайс-лист є систематизованим переліком товарів та цін на них, є документом довільної форми та не є обов`язковим для підтвердження митної вартості товарів. Відсутність у ньому кінцевої дати не свідчить про його недостовірність.
Позивачем були надані документи на підтвердження вартості послуг з організації перевезення товару морським транспортом та у подальшому автомобільним транспортом за договором з надавачем транспортно-експедиційних послуг. Будь-які інші витрати, пов`язані з транспортуванням позивачем не здійснювались. Вважає, що у відповідача була можливість з наданих документів встановити розмір витрат на перевезення.
Про будь-які розбіжності у наданих документах або наявність обґрунтованих сумнівів у їх достовірності відповідач не повідомив.
Просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 29.11.2024 № UA 100380/2024/000099/2.
Відповідач у письмовому відзиві позов не визнав. Пояснив, що позивачем разом з митною декларацією подано документи для митного оформлення. При їх опрацюванні спрацювала система автоматизована система аналізу та управління ризиками. Встановлено розбіжності у поданих документах.
Відповідно до контракту постачання товарів позивачу здійснювалось на умовах FOB порт Ningbo (Китай). За такими умовами покупець мав укласти договір морського перевезення. Витрати на перевезення є складовою митної вартості товарів. На підтвердження таких витрат позивачем надано договір з експедиторською компанією ТОВ Формаг Київ. З наданих документів вбачається, що здійснювалось залучення третьої особи перевізника. Договори з перевізниками надані не були. Позивачем також не надано ніяких документів про транспортування товарів з порту Гданськ до кордону України, які передбачені Конвенцією про процедуру спільного транзиту. Крім того, довідка про розмір транспортних витрат не є належним документом для їх підтвердження.
Позивачем надано договір з експедитором у якому не погоджено які саме послуги надаються, їх вартість, обсяг, що унеможливлює для митного органу встановлення вартості послуг перевезення як складової митної вартості. У наданому рахунку відсутні відомості про послуги, передбачені п. 2.4.7, 2.4.13 договору, тобто до рахунку не включено вартість обробки товарів, пов`язані з транспортуванням на умовах FOB.
Декларантом не надано специфікацію з погодженими сторонами контракту асортиментом та вартістю товару. Також надано SWIFT без підпису відповідальної особи платника, повноважного розпоряджатися рахунком. Наданий прайс-лист не має кінцевої дати та не відповідає вимогам Генеральної угоди про тарифи й торгівлю.
Надані позивачем документи не містять достовірних відомостей щодо вартості товару та не можуть бут підставою для визначення митної вартості. За таких обставин рішення про коригування митної вартості є правомірним. Просить у задоволенні позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 01.03.2023 позивачем укладено зовнішньоекономічний контракт №01032023-UK про постачання товарів у кількості, асортименті та вартістю, узгодженою сторонами в інвойсі та специфікації щодо кожної поставки. Відповідно до погоджених сторонами контракту визначень інвойс є невід`ємним документом до Контракту, у якому сторони погоджують асортимент, кількість, ціну за одиницю, загальну вартість та умови кожної поставки товару, і має силу специфікації (а.с. 20-23).
Відповідачем запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження складових митної вартості: банківські платіжні документи, інші бухгалтерські документи, що підтверджується вартість товару, транспортні ( перевізні) документи) що містять відомості про вартість перевезення, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, додатки до договору, специфікації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, страхові документи, якщо здійснювалось страхування, копію митної декларації країни-відправлення.
Після дослідження документів, наданих разом з декларацію та поданих позивачем додатково Київською митницею 29.11.2024 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100380/2024/000099/2. Митна вартість визначена за резервним методом (а.с. 98-101).
Відповідно до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до ст.51 ч. 2 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Відповідно до ч.ч 2-4, зазначеної статті Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59, 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до вимог ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як було зазначено вище, позивач додав до декларації документи та визначив митну вартість товарів за основним методом.
Відповідно до вимог ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України. В такому випадку митний орган зобов`язаний витребовувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України, тобто використовувати надане повноваження виключно для виконання покладеної на нього законом функцій. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
У рішенні, яке оскаржується та представником відповідача у судовому засіданні повідомлено, що при дослідженні поданих з митною декларацією документів були виявлені розбіжності, що і було підставою вимагати надання додаткових документів. При цьому ні у рішенні, ні у письмових та усних поясненнях відповідач не повідомив які саме розбіжності та між якими документами ним виявлені, відносно якої зі складових митної вартості.
Посилання на відсутність у поданій платіжній інструкції підпису відповідальної особи платника як підстави для неприйняття документу при обчисленні митної вартості суд вважає необґрунтованим. Відповідачем зазначено, що декларантом надано SWIFT на підтвердження оплати товару за зовнішньоекономічним контрактом (а.с. 27-28). SWIFT є міжнародна міжбанківська система передавання інформації та здійснення платежів. Обмін інформацією між клієнтами та банками, між банками у ній здійснюється у електронному вигляді. Ідентифікація уповноважених осіб здійснюється без накладання на документи рукописного підпису. Сам факт здійснення банком міжнародного переказу коштів є свідченням належної ідентифікації уповноважених осіб позивача. Факт же проведення оплати відповідачем ніякими доказами не спростований.
Відповідач вказує, що прайс-лист не можу бути прийнятий через відсутність у ньому кінцевої дати та невідповідність у зв`язку з цим вимогам статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Таке твердження суд вважає безпідставним. Наведена відповідачем ст. VII Генеральної угоди про тарифи і торгівлю 1994 року не містить ніяких вимог щодо змісту та форми документів, зокрема прайс-листів. За своїм змістом та природою прайс-лист (прейскурант) є довідково-інформаційним документом, що містить відомості про асортимент, вартість та інші характеристики товарів. Не є документом звітності та не має обов`язкової форми.
01.03.2023 позивачем укладено зовнішньоекономічний контракт з Jiujiang Huayuan New Material Co. LTD № 01032023-UK. Відповідно до п. 1 контракту продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгоджений сторонами в інвойсі та Специфікації щодо кожної поставки. Відповідно до визначення термінів, узгоджених сторонами у Контракті, інвойс є невід`ємним документом до Контракту, у якому сторони погоджують асортимент, кількість, ціну за одиницю, загальну вартість та умови кожної поставки товару, має силу специфікації ( а.с. 20-23). З наведеного вбачається, що сторони контракту не визнали специфікацію обов`язковим для оформлення документом.
Згідно з умовами FOB (Free on Board франко-борт) товар повинен привезти до порту призначення відправник та завантажити на судно. Після розміщення вантажу на борту ризики під час перевезення та подальшої доставки переходять до покупця. Після завантаження на борт усі витрати за транзит чи імпорт, виконання митних формальностей покладаються на покупця.
Умови постачання FOB не передбачають обов`язкового страхування товару. Відповідно до наведеного інвойсу товар завантажено у порту Ningbo (Китай). З цього моменту ризики щодо товару перейшли до ТОВ Торговий дім Латімер. Позивач повідомив відповідачу, що страхування товару не здійснювалось. Таке твердження митним органом ніякими доказами не спростоване.
На підтвердження витрат на транспортування позивачем надано договір з ДП Формаг-Київ ТОВ Формаг № 2804/23-01 від 28.04.2023 відповідно до умов якого останній зобов`язався надати або організувати надання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імортних і транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу, у тому числі надання митно-брокерських послуг. Відповідно до п. 2 договору експедитор має право укладати договори та угоди з перевізниками, портами, аеропортами, складами, судноплавними компаніями, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, для виконання своїх обов`язків за договором. Представляти інтереси клієнта у відносинах з перевізниками, терміналами, портами, аеропортами і іншими організаціями. Залучати до виконання своїх обов`язків за договором інші організації та осіб. Відповідно до п. 3 договору послуги експедитора, а також витрати та інші платежі, здійснені ним в інтересах клієнта і пов`язані з виконанням договору, оплачуються клієнтом на підставі рахунку експедитора протягом п`яти календарних днів від дати доставки вантажу на склад призначення, вказаний клієнтом. Вартість послуг експедитора узгоджується сторонами у додатках/заявках/рахунках. Після завершення надання послуг експедитор оформлює у 2-х екземплярах акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 34-37). Також позивачем були надані відповідачу довідка ТОВ Формаг з транспортних витрат, акт прийому-здачі наданих послуг (виконаних робіт), рахунок на оплату послуг ( а.с. 38-40). Відповідно до копії платіжної інструкції № 2962 оплата послуг експедитора проведена позивачем 11.12.2024. На момент подання декларації митному органу платіжна інструкція не могла бути надана у зв`язку з тим, що оплата не була проведена ( а.с. 41).
Невизнання відповідачем наданого рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг у зв`язку з відсутністю у ньому послуг, передбачених п. 2.4.7 та 2.4.13 договору суд вважає безпідставним. Відповідно до наведених пунктів договору клієнт зобов`язується відшкодувати витрати експедитора пов`язані з оглядом вантажу, затримкою вантажу у контейнері і/або транспортному засобі в портах навантаження, перевалки, прибуття, прикордонних переходах на вимогу митних, інших офіційних органів. Клієнт відшкодовує витрати, пов`язані з простою контейнера, транспортних засобів, вартість зберігання вантажу у портах, штраф за наднормативне використання контейнерного обладнання відповідно до рахунків портів, морських перевізників/їх агентів. Зі змісту наведених пунктів договору вбачається, що перелічені витрати експедитора не є обов`язковими при виконанні робіт, оплачуються клієнтом лише у випадку виникнення таких витрат. Крім того, відповідно до п. 3.1 договору у разі оплати експедитором штрафів, додаткових витрат, інших платежів, пов`язаних з виконанням замовлення, він надає клієнту додатковий рахунок (а.с. 36). Наявність витрат, передбачених п. 2.4.7 та 2.4.13 у експедитора відповідачем ніякими доказами не доведена. Відсутність їх у рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг не свідчить про його недостовірність.
Також позивачем надано копію договору № МЗТ/08.08.2023 з ТОВ Транс-Північ на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні та транспортно-експедиційне обслуговування ( а.с. 42-45). Відповідно до п .1договору ним визначається порядок взаємовідносин між перевізником та замовником при плануванні, організації, здійсненні перевезень. Згідно з п. 2.12 договору перевізник має право залучати третіх осіб для виконання зобов`язань перед замовником. Крім договору позивачем надано заявку на перевезенні вантажу за маршрутом Гданськ Шостка від 22.11.2024 від 22/11/1, міжнародну автотранспорту накладну, довідку про транспортні витрати окремо від м. Гданськ до п/п Ягодин та від п/п Ягодин до м. Шостка, рахунок на оплату № 430 від 27.11.2024 (а.с. 47-49,51). Відповідно до акту здачі-приймання робіт від 02.12.2024 та платіжної інструкції від 11.12.2024 ці документи не могли бути подані митному органу разом з митною декларацією 29.11.2024, оскільки були складені пізніше.
З досліджених судом договорів вбачається, що надавачі транспортно-експедиційних послуг, виконуючи замовлення позивача, мали повноваження самостійно залучати перевізників та інших виконавців. З досліджених документів не вбачається, що позивач перебував у господарських відносинах з безпосередніми перевізниками, сплачував кошти за транспортування вантажу будь-яким особам, крім ДП Формаг-Київ ТОВ Формаг та ТОВ Транс-Північ. Відповідно до умов договорів оплата послуг екпедиторів на момент пред`явлення товару для митного оформлення позивачем проведена не була. Відповідно позивач не мав можливості надати документи про оплату. Ніякими належними та допустимими доказами ці обставини відповідачем не спростовані. Суд вважає що з наданих документів митний орган мав можливість встановити характер правовідносин між позивачем, експедиторами та перевізниками, вартість послуг перевезення вантажу як складової митної вартості та порядок сплати коштів. За таких обставин твердження відповідача про ненадання документів є необґрунтованим.
На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості висновку про неможливість визначення митної вартості товару, який ввезено позивачем, за ціною договору. Рішення про коригування митної вартості товарів 29.11.2024 № UA 100380/2024/000099/2 є протиправними, підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Позивач просить стягнути на свою користь судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. та витрат на правничу допомогу.
Відповідач вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу необґрунтованим та завищеним. Зазначив, що будучи бюджетною установою не зобов`язаний відшкодовувати завищений гонорар адвоката.
Відповідно до ст. 132 ч.ч 1, 3 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрат на професійну правничу допомогу віднесено до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 252 ч.1 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 30 закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до попереднього розрахунку витрати на правничу допомогу позивача складають 5000 грн. Відповідно до договору позивача та адвокатського бюро Віктор Васильцов і партнери гонорар за надання правничої допомоги у суді першої інстанції сторонами визначено у твердій сумі - 5000 грн. Також надано договір адвокатського бюро та адвоката Бакаєва О.С. (а.с. 54-60).
Вказуючи на завищений розмір гонорару відповідач послався на кілька судових рішень різних інстанцій у інших справах. При цьому будь-якого обґрунтування свого твердження про завищення розміру гонорару у справі, яка розглядається не навів.
При визначенні розміру відшкодування суд враховує обсяг наданих послуг, тривалість розгляду справи, обсяг документів досліджених та складених адвокатом. Суд вважає заявлений до відшкодування розмір гонорару у 5000 грн. обґрунтованим та співмірним зі складністю справи.
Відповідно до ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. та 5000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Латімер" до Київська митниця про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29.11.2024 № UA 100380/2024/000099/2.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.03.2024.

Суддя О.В. Соп`яненко