Справа № 340/4688/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2025 року м. Дніпросправа № 340/4688/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

за участю секретаря судового засідання: Темченко Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 р. (суддя Кармазина Т.М.) в адміністративній справі №340/4688/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЕЗ Градолія" до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю ''ОЕЗ Градолія'' звернулось до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви від 20.08.2021 (т.3 а.с.134-136), просило суд визнати протиправними та скасувати, прийняті Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області наступні податкові повідомлення-рішення: №03 від 15.07.2021; №03 від 15.07.2021; №3 від 20.04.2021 в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 636778,93 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 (т.7 а.с.76-84), залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 (т.7 а.с.221-230), адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2024 рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.07.2021 №03 і податкового повідомлення-рішення від 20.04.2021 №3 та у цій частині справу №340/4688/21 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 у справі №340/4688/21 залишено без змін (т.8 а.с.155-170).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від від 01 жовтня 2024 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження, адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення: №03 (форма ''Р'') від 15 липня 2021 р. та №3 (форма ''В4'') від 20 квітня 2021 р. в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 636778,93 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, окрім обставин, які встановлені під час податкової перевірки, скаржником зазначено також про те, що безтоварність фінансово-господарських операцій з постачання сільськогосподарської продукції від ТОВ «Агро Хвиля» до ТОВ «Градолія Фудс» та, в подальшому, по договору комісії на ТОВ «ОЕЗ Градолія», встановлена рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі №340/553/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022. На думку скаржника, суд першої інстанції не врахував, що до податкової перевірки позивачем не були надані усі первинні та інші документи, на підставі яких ним була сформована сума у рядку 16.1 податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2020 року. Також, скаржник наполягає на помилковості висновків суду першої інстанції в частині встановлення обставин вчинення позивачем порушень вимог податкового законодавства України щодо експорту олії соняшникової на користь компанії «PLIKABEL LIMITED».

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Позивач вказує на те, що висновки податкової перевірки про відсутність реального виконання господарських договорів спростовані первинними документами; рішення суду у справі №340/553/22 не може мати преюдиціальний характер, оскільки в ньому встановлені обставини щодо господарських взаємовідносин ТОВ «Градолія Фудс» та ТОВ «Агро Хвиля». Водночас, предметом розгляду у справі №340/4688/21 є епізод стосовно реальності господарських операцій між позивачем (Комітент) та ТОВ «Градолія Фудс» (Комісіонер) з приводу придбання останнім насіння соняшнику у ТОВ «Агро Хвиля». Під час податкової перевірки відповідач не досліджував документи за листопад 2020 року, які надавались позивачем, що підтверджується Актом перевірки і було враховано судом першої інстанції. Відповідач безпідставно та необґрунтовано ототожнює дату поставки/переходу власності з датою відвантаження олії соняшникової для цілей нарахування ПДВ зобов`язань.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:

На підставі наказу №184-п від 12.02.2021 ГУ ДПС у Кіровоградській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку № 3 до податкової декларації з податку на додану вартість (т.1 а.с.42). За результатами перевірки ТОВ "ОЕЗ Градолія" складено акт перевірки № 716/11-28-07-03/40200759 від 18.03.2021 (т.1 а.с.43-73). За результатами перевірки ТОВ "ОЕЗ Градолія" складено акт перевірки № 716/11-28-07-03/40200759 від 18.03.2021 (т.1 а.с.43-73), за висновками якого встановлено порушення: вимог п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.192.1.1. п.192.1. ст. 192, п.194.1.ст.194, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.4 ст.200, п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 5000000,00 грн; вимог п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.192.1.1. п.192.1. ст. 192, п.194.1.ст.194, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.4 ст.200, п.201.10. ст.201, Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного періоду, на суму 639872,00 грн.; вимог п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.192.1.1. п.192.1. ст.192, п.194.1.ст.194, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.4 ст.200, п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 14344326,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки ГУ ДПС у Кіровоградській області винесені податкові повідомлення-рішення: від 15 липня 2021 р. №03 (форма ''Р''), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальній сумі 17930408 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 14344326 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 3586082 грн. (т.1 а.с.36-37) та №03 (форма ''В1''), яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за грудень 2020 року, де сума завищення бюджетного відшкодування 5000000 грн. та нараховані штрафні фінансові санкції в сумі 1250000 грн. (т.1 а.с.38-29). Від 20 квітня 2021 р. - №3 (форма ''В4''), яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2020 року в розмірі 639872 грн. (т.1 а.с.40-41). За результатами судового оскарження податкових повідомлень-рішень визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №03 від 15.07.2021. Щодо податкових повідомлень-рішень від 15.07.2021 р. №03 та від 20.04.2021 №3 постановою Верховного Суду від 30.01.2024 справу було передано на новий розгляд.

При новому розгляді справи суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, дійшовши висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 15.07.2021 р. №03 та від 20.04.2021 №3 (в частині, яка оскаржена позивачем).

Так, в Акті податкової перевірки зафіксовано заниження суми податкового зобов`язання з ПДВ за грудень 2020 року у розмірі 18023361,02 грн. по взаємовідносинам з компанією PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) та про заниження суми податкового зобов`язання у зв`язку із включенням розрахунків коригування на зменшення податкових зобов`язань №182 від 04.12.2020 та №139 від 03.12.2020, зареєстрованих 05.01.2021 на суму 3093,07 грн. Позивач не заперечує проти висновків про порушення на суму 3093,07 грн., проте заперечує проти висновків контролюючого органу щодо заниження суми податкового зобов`язання за грудень 2020 року в сумі 18023361,02 грн. Позивач у грудні 2020 року провів реалізацію олії по контракту від 30.12.2020 на загальну суму 90116805,12 грн. У зв`язку з тим, що за умовами Контракту доставка відбувається за правилами Інкотермс в редакції 2010 р. на умовах EXW Франко-склад ТОВ "ОЕЗ Градолія", відповідач вважав, що позивач не сформував податкові зобов`язання за грудень 2020 року в сумі 18023361 грн. (90116805,12грн. х 20%) по реалізації олії соняшникової нерафінованої в повному обсязі. Відповідач вважає, що датою виникнення ПДВ зобов`язань з поставки олії соняшникової на користь PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) є 31.12.2020 (дата відвантаження), натомість позивач вважає, що дату виникнення податкових зобов`язань необхідно обраховувати з огляду на особливість контракту - зовнішньоекономічного.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу (ПК) України об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України. Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису. Відповідно до пункту 193.1 статті 193 ПК України ставки податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків; г) 14 відсотків. У підпункті 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України визначено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з: 195.1.1. вивезення товарів за межі митної території України: а) у митному режимі експорту; б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до пунктів 3 (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України; в) у митному режимі безмитної торгівлі; г) у митному режимі вільної митної зони. Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Відповідно до визначень, викладених у Законі України «Про зовнішньоекономічну діяльність»: експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів; зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Сторонами не заперечується, що позивач є зареєстрованим суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності з 29.09.2016 по 02.01.2022, що підтверджується Витягом із реєстру осіб, які здійснюються операції з товарами, обліковий номер UA9 (а.с.44-45 т.7).

Позивачем укладено контракт з PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) № SFO/OEP/2020-07 від 30.12.2020, предметом якого є олія соняшникова нерафінована невиморожена 1 гатунку (суміш пресової з екстракційною) із соняшнику врожаю 2020 року в кількості 2560 тон. Згідно з актом прийму-передачі до контракту № SFO/OEP/2020-07 від 31.12.2020 продавець передав, а покупець прийняв товар у кількості 2560 тон на суму 3' 178' 200 доларів США. Пунктом 1 вказаного договору визначено, що придбання товару відбувається з метою його наступного вивезення за межі митного кордону України, згідно з умовами Контракту поставка товару повинна здійснюватись у період з 31.12.2020 по 05.01.2021. За суб`єктним та предметним складом вказаний договір відповідає змісту зовнішньоекономічного договору. Актом прийому-передачі товару від 31.12.2020 позивач передав олію соняшникову, яка у бухгалтерському обліку проведена такими проводками: ДТ 3621 Кт 7012 на суму 3 187 200 (сума у валюті обліку - 90' 116' 805,12 грн.), що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями до вказаних рахунках. Проте, товар не був вивезений за межі Товариства, а був переміщений на картку обліку контрагента PLIKABEL LIMITED (ОАЕ), а в бухгалтерському обліку був переведений з Кт26 Дт 023 для зберігання на позабалансовий рахунок. Акт перевірки містить посилання на угоду від 01.01.2021 про розірвання контракту з 02.01.2021.При цьому, 07.01.2021 між компанією PLIKABEL LIMITED та позивачем укладено додаткову угоду до Контракту, згідно з якою сторони визнали, що угода від 01.01.2021 про розірвання контракту та акти повернення товару від 01.01.2021 та від 05.01.2021, що складені до неї, вважаються недійсними, Контракт визнано нерозірваним, а товар - таким, що не повертався продавцю, а отже був та залишається власністю компанії PLIKABEL LIMITED. Додатковою угодою № 1 від 14.01.2021 до Контракту сторони внесли зміни щодо умов поставки товару, зокрема: збільшили обсяг товару, який має бути поставлено, що у свою чергу призвело до збільшення строку поставки (з 15.03.2021 до 30.04.2021); змінили базис поставки відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 з ЕХW на DАР (Миколаїв, термінал ТОВ "Евері"), що у свою чергу призвело до зміни (збільшення ціни товару); внаслідок зміни базису поставки з ЕХW на DАР змінили формулювання щодо моменту поставки товару, яким вважатиметься дата, що вказується в графі «дата зливу» в реєстрі терміналу; з огляду на зміну базису поставки відповідно до ІНКОТЕРМС 2010 за контрактом станом на дату укладання даної додаткової угоди, товар вважається таким, що не поставлений покупцю, а буде поставлений відповідно до дати зливу на терміналі ТОВ "Евері". Контролюючий орган вважає, що оскільки позивач не оформив експортну митну декларацію у грудні 2020 року, а датою відвантаження є дата оформлення акту приймання-передачі товару, тому ставка податку на додану вартість має складати 20%,

Судом першої інстанції встановлено, що для підтвердження факту завантаження товару були складені митні декларації у березні 2021 року, внаслідок чого відображено у податковій декларації за березень 2021 року у графі податкові зобов`язання за ''0'' ставкою оподаткування.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 30 січня 2024 р. у цій справі, з аналізу норм, що підлягають застосуванню слідує, що при вивезенні товарів за межі митної території в режимі експерту повинна застосовуватись нульова ставка ПДВ, при цьому датою виникнення податкового зобов`язання з ПДВ при експорті товарів є дата оформлення митної декларації, тобто дата процедури митного оформлення.

Відповідності до положень пункту 187.1 статті 187 ПК України виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів прив`язано, зокрема, до події, у разі експорту товарів, - оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформленої відповідно до вимог митного законодавства. У свою чергу, згідно з підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України, - яку позивач подав.

Верховний Суд вказав на те, що сформовані в акті перевірки висновки про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання та, як наслідок, до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, суперечать фактичним обставинам справи та не відповідають вимогами законодавства.

Колегія суддів зазначає, що перевірка правильності висновків суду першої інстанції має бути здійснена з урахуванням вимог частини 5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність порушення податкового законодавства стосовно формування наведеного вище податкового зобов`язання.

Щодо висновків відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на суму 1082570 грн. в грудні 2020 року, з огляду на не підтвердження реальності операцій з ТОВ "Градолія Фудс" та ТОВ "Агро Хвиля" первинними та іншими документами.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем, як комітентом, та ТОВ "Градолiя Фудс", як кoмicioнepом, був укладений договір комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 р. (т.1 а.с.159-171), згідно з умовами якого Комісіонер зобов`язується від свого імені та за рахунок Комітента укласти договір/договори поставки щодо придбання товару (насіння соняшника) на умові, що постачальниками такого товару будуть сільськогосподарські підприємства виробники товару та/або підприємства, які безпосередньо придбали товар у сільськогосподарських підприємств - виробників товару. На підставі договору комісії, Комісіонером надано Комітенту звіти на поставку насіння соняшника врожаю 2020 року від постачальників, у тому числі від ТОВ "Агро Хвиля" (т.1 172-177). При цьому, згідно з вказаними звітами комісіонер придбав у інших суб`єктів господарювання в інтересах позивача насіння соняшника 478,58 тон на загальну суму 8848363,24 у тому числі ПДВ 1474727,27 грн. Оплата винагороди комісіонера та компенсації вартості придбаного насіння соняшника у кількості 478,58 тон підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 за грудень 2020 року по договору комісії (т.1 а.с.178-195). Факт надання позивачу послуг Комісіонером підтверджується актом приймання-передачі послуг Комісіонера № 396 від 31.12.2020 (т.1 а.с.196-197). На підтвердження виконання договору комісії, позивачем надано докази придбання у ТОВ "Агро Хвиля" насіння соняшника, а саме договір поставки товару, товарно-транспортні документи, акти перерахунку ціни по якості та податкові накладні, складені ТОВ "Агро хвиля" для ТОВ "Градолія Фудс" (т.1 а.с.199-250). За результатом виконання договору комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 ТОВ "Градолiя Фудс" складені податкові накладні від 07.12.2020 №7, від 08.12.2020 №8, від 09.12.2020 №9, від 10.12.2020 №10, від 16.12.2020 №14, від 17.12.2020 №15 (т.2 а.с.1-12) у тому числі за господарськими операціями з ТОВ "Агро Хвиля" на суму 6495419,34 грн., у т.ч. ПДВ 1082569,89 грн. На підставі вказаних документів позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2020 року віднесено суму 1082570 грн., що відображено у додатку 5 до податкової декларації за грудень 2020 року.

Скаржник/відповідач наполягає на тому, що безтоварність фінансово-господарських операцій з постачання сільськогосподарської продукції від ТОВ «Агро Хвиля» до ТОВ «Градолія Фудс» та, в подальшому, по договору комісії на ТОВ «ОЕЗ Градолія», встановлена рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі №340/553/22, яке набрало законної сили. На думку скаржника, це рішення має преюдиціальне значення при розгляді справи.

Аналізуючи наведений довід, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 р. у справі № 917/1345/17 зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Відповідно до частини 5 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як зазначив суд першої інстанції, ТОВ ''ОЕЗ Градолія'' до участі в розгляді справи №340/553/22 залучено не було. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у наведеній справі жодних обставин щодо ТОВ ''ОЕЗ Градолія'' не встановлено.

Відтак, колегія суддів визнає помилковими доводи скаржника/відповідача про те, що обставини, які встановлені рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі №340/553/22 є преюдиціальними для розгляду справи № 340/4688/21.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що підставою для відмови ТОВ «Градолія Фудс» у задоволенні адміністративного позову рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі №340/553/22 стала обставина ненадання належним чином засвідчених копій податкових накладних та доказів їх реєстрації в ЄДРПН.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 200.1. статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Позивачем на підтвердження виконання умов договору комісії надані відповідні докази (т. 1 а.с.159-250, т. 2 а.с. 1-12).

Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 р. у справі № 200/6156/20-а зазначив, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. Принцип змагальності сторін є одним із найбільш вагомих принципів в адміністративному судочинстві. Зазначений принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справах № 804/4940/14, 816/166/15-а вказував на те, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відповідачем належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або фіктивності його постачальників не надано та не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 р. в адміністративній справі №340/4688/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 березня 2025 р. і може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник