Справа № 932/147/25
Суддя: Потоцька С. С.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/147/25
Провадження № 2-а/932/9/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого - судді Потоцької С.С., за участі секретаря судового засідання Карапиш А.М.,-розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 10.02.2024 № 6269 про накладення адміністративного стягнення за частиною третьою ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Заява обґрунтована тим, що 10.12.2024 винесена постанова № 6269 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою ст. 210-1 КУпАП та на позивача накладено штраф у розмірі 17000 гривень. Вважає оскаржувану постанову незаконною. Зазначає, що повістка від 01.04.2024 № 467 про виклик до ТЦК та СП ним не отримувалась, тому підстав для прибуття 04.04.2024 не було. Вказує, що вже був притягнутий до відповідальності за невиконання повістки № 467, оскільки відповідачем 16.05.2024 вже винесена постанова № 2080/1 про притягнення його до відповідальності. Також позивач зазначає, що обставини події, час скоєння адміністративного правопорушення не відповідають фактичним обставинам, є суперечливими; санкція ст. 210-1 повинна застосовуватися на час вчинення правопорушення, а не момент винесення постанови від 10.12.2024, а крім того, на час винесення постанови сплив строк, встановлений ст. 38 КУпАП.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений у порядку письмового провадження.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_1 відмовився отримувати повістку № 467, про що був складений акт відмови. Крім того, він не з`явився за викликом у строк, зазначений у повістці. ОСОБА_1 доставлений 04.12.2024 працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 ., де складений протокол, з яким він ознайомився. Постанова від 10.12.2024 винесена з дотримання норм чинного законодавства та отримана ОСОБА_1 24.12.2024

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 04.12.2024 водієм-електриком ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол № 731 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьою ст. 210 КУпАП, в якому зазначено, що 04.12.2024 о 13.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 звернувся громадянин ОСОБА_1 , 01.04.2024 був викликаний повісткою № 467 на 09.00 04.04.2024. Громадянин ОСОБА_1 своєчасно, а саме 04.04.2024 за повісткою № 467 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув. Згідно з облікової картки облікові дані не оновлював, військово-лікарську комісію своєчасно не проходив, документи що підтверджують право на відстрочку, не надавав, чим грубо порушив вимоги ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487. Скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України воєнного стану та проведення загальної мобілізації, тобто особливого періоду, в діях ОСОБА_1 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с 58).

При складанні протоколу ОСОБА_1 надані пояснення, відповідно до яких він не з`явився 04.04.2024 за повісткою № 467, оскільки думав, що при наявності відстрочки не треба з`являтися.

10.12.2024 керівник-начальник територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та склав постанову № 6269 (а.с. 41), у якій зазначив, 04.12.2024 о 16.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_1 був доставлений працівниками поліції громадянин ОСОБА_1 , який 01.04.2024 був викликаний повісткою № 467 на 09 годину 04.04.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Громадянин ОСОБА_1 своєчасно, а саме 04.04.2024 за повісткою № 467 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув.

Чим порушив вимоги абзацу 3, п.10, ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 2, 8 п.З ст.22 Закону' України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 6 п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини 2 ст. 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Порядку організації та ведення військового обліку' призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12. 2022 № 1487.

Постановив накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Постанова отримана ОСОБА_1 24.12.2024, що підтверджується особистим підписом.

04.04.2024 представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 складено Акт про відмову від отримання повістки про виклик (а.с.45). В Акті від 04.04.2024 зафіксовано, що 04.04.2024 в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 військовозобов`язаному ОСОБА_1 було запропоновано отримати повістки про виклик на 5.04.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження медичної комісії. Але військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02. 2022 № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

За положеннями абзацу 2 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (далі Закону № 2232-ХІІ) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Працівники ТЦК та СП є державними службовцями і на них поширюється дія Закону «Про державну службу». Стаття 8, ч. 1 Закону України «Про державну службу» визначає основні обов`язки державного службовця, зокрема: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Службі зовнішньої розвідки України; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, частиною першою статті 210-1 КУпАП в редакції до 19 травня 2024 року встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша).

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга).

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 № 3696-IX (далі Закон № 3696-ІХ), який набув чинності 19 травня 2024 року, стаття 210-1 КУпАП викладені в такій редакції:

«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.».

Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Конституційним Судом України у рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відтак, для правильного вирішення справи необхідно встановити, які норми закону регулювали відповідальність за порушення військового обліку на момент вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що адміністративне стягнення накладено на позивача за неявку 04.04.2024 за повісткою № 467 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . .

Відтак, правопорушення вчинено позивачем у 04.04.2024

Адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

У цій справі відсутні підстави для висновку, що правопорушення, яке інкримінується позивачу, мало триваючий характер, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17 липня 2019 року в справі № 601/952/16.

Крім того, на момент вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію статтею 210-1 КУпАП передбачено притягнення до адміністративної відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у вигляді накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша), а повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період мало наслідком накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга).

19 травня 2024 року набрав чинності Закон №3696-ІХ, яким статтю 210-1 КУпАП доповнено частиною третьою, якою передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (розмір штрафу від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Тобто до 19 травня 2024 року стаття 210-1 КУпАП не містила частини третьої, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Саме Законом № 3696-ІХ значно посилено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме встановлений розмір санкції у вигляді штрафу в розмірі 650-1700 грн збільшився до 17000-25000 грн.

Відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, вчинене у квітні 2024 року, на підставі правової норми, яка набула чинності 19 травня 2024 року, тобто відповідачем фактично застосовано норму закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи статті 58 Конституції України та статті 8 КУпАП.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені частиною першою статті 38 КУпАП в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, а також факт накладення адміністративного стягнення на підставі норми закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи статті 58 Конституції України та статті 8 КУпАП, суд дійшов висновку, що оскаржена позивачем постанова має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите.

Згідно зі ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605, 50 грн

Керуючись статтями 7, 9, 222, 247, 251, 258, 276, 283,284,293 КУпАП, статтями 5, 19, 20, 72, 77, 90, 241-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2024 № 6269 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною третьою ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.С.Потоцька