Справа № 520/32682/24
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 р. №520/32682/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Височанського селищного голови Мороз Олександра Васильовича, Керуючого справами Виконавчого комітету Височанської селищної ради Кабиш Вікторії Анатоліївни, Височанської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати бездіяльність ОСОБА_2 щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на його інформаційні запити від 04.11.2024 за вхідними № 332/02-29, № 333/02-29, № 334/02- 29, №335/02-29 неправомірною.

2. Визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 щодо порушення строків надання ОСОБА_1 інформації на його інформаційні запити від 04.11.2024 за вхідними № 332/02-29, №333/02-29, № 334/02-29, № 335/02-29.

3. Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо ненадання ОСОБА_1 інформації на його інформаційний запит за вхідним № 331/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, що затверджено ОСОБА_4 як селищним головою.

4. Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо ненадання ОСОБА_1 інформації на його інформаційний запит за вхідним № 332/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, що затверджено ОСОБА_4 як селищним головою.

5. Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо ненадання ОСОБА_1 інформації на його інформаційний запит за вхідними № 333/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, що затверджено ОСОБА_4 як селищним головою.

6. Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо ненадання ОСОБА_1 інформації на його інформаційний запит за вхідним № 334/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб, що затверджено ОСОБА_4 як селищним головою.

7. Зобов`язати ОСОБА_3 в подальшому утримуватись від порушення прав ОСОБА_1 щодо надання йому інформації про діяльність Височанської селищної ради.

8. Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 відповідь на його інформаційний запит за вхідним № 331/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб у 2021 році, який затверджено О. Морозом, як селищним головою.

9. Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 відповідь на його інформаційний запит за вхідним № 332/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб у 2022 році, який затверджено О. Морозом, як селищним головою.

10. Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 відповідь на його інформаційний запит за вхідним № 333/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб у 2023 році, який затверджено О. Морозом, як селищним головою.

11. Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 відповідь на його інформаційний запит за вхідним № 334/02-29 від 04.11.2024, який стосується надання копії Положення про порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб у 2024 році, який затверджено О. Морозом, як селищним головою.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до Височанської селищної ради з інформаційними запитами від 04.11.2024 за вхідними № 332/02-29, №333/02-29, № 334/02-29, № 335/02-29 про надання копій Положення, які затверджені селищним головою О. Морозом, щодо порядку використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, розробленого виходячи із специфіки діяльності та вимог, що передбачені постаново Кабінету міністрів України №848 від 04.06.2003 року у 2021, 2022, 2023, 2024 роках. Однак, відповідач у листах від 11.11.2024 відмовив у наданні затребуваної інформації, з огляду на те, що Положення, яким затверджено порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов?язаних із службовою діяльністю посадових осіб не можливо, оскільки таке положення Височанською селищною радою у вказаних роках не приймалося. Вважає вказані відмови протиправними, наданими з порушенням строків розгляду, а тому звернувся до суду з даним позовом.

03.12.2024 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач, Керуючий справами виконавчого комітету Височанської селищної ради Кабиш Вікторія Анатоліївна, до суду надала відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що не була ані суб?єктом звернення ОСОБА_5 :, ані приймала жодних рішень відносно Позивача, не вчиняла дій чи бездіяльності, які б могли порушити законні права та інтереси ОСОБА_1 .

Височанський селищний голова Мороз Олександр Васильович також до суду надав відзив на позовну заяву, в якій вказано, що всі чотири інформаційні запити Позивача від 04 листопада 2024 року були адресовані Височанській селищній раді, а не до керуючого справами виконавчого комітету Височанської селищної ради Кабиш В.А. Тому і відповіді на інформаційні запити Позивача були підписані ним, як головою селищної ради, ні яких перевищень повноважень допущено не було. Вказав що копії положень, які регулювали порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб надати не можливо, оскільки такі положення Височанською селищною радою у 2021 році, у 2022 році, у 2023 році, у 2024 році не приймалися і ним, головою селищної ради, не затверджувалися. Височанська селищна рада в своїй роботі що стосується питань використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб Височанської селищної ради користується іншими нормами чинного законодавства, які регулюють ці питання, так як постанова Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями», на яку посилається Позивач, не розповсюджується на діяльність органів місцевого самоврядування.

Крім того, зауважив, що ним не було порушено строків надання відповідей на інформаційні запити від 04.11.2024 року.

Ухвалою суду 17.02.2025 року залучено в якості другого відповідача - Височанську селищну раду (, вул. Бульварна, буд.12, с-ще Високий, Харківський р-н, Харківська обл., 62459) по даній справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.

Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся 04.11.2024 року до Височанської селищної ради з інформаційними запитами в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації":

- за вхідним № 332/02-29, в якому просив надати копію Положення яким затверджено селищним головою О. Морозом порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, розробленого виходячи із специфіки діяльності та вимог, що передбачені постаново Кабінету міністрів України №848 від 04.06.2003 року у 2021 році;

- за вхідним № 333/02-29, в якому просив надати копію Положення яким затверджено селищним головою О. Морозом порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, розробленого виходячи із специфіки діяльності та вимог, що передбачені постаново Кабінету міністрів України №848 від 04.06.2003 року у 2022 році;

- за вхідним № 334/02-29, в якому просив надати копію Положення яким затверджено селищним головою О. Морозом порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, розробленого виходячи із специфіки діяльності та вимог, що передбачені постаново Кабінету міністрів України №848 від 04.06.2003 року у 2023 році;

- за вхідним №335/02-29, в якому просив надати копію Положення яким затверджено селищним головою О. Морозом порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних службовою діяльністю посадових осіб, розробленого виходячи із специфіки діяльності та вимог, що передбачені постаново Кабінету міністрів України №848 від 04.06.2003 року у 2024 році.

Височанською селищною радою, за підписом селищного голови О. Мороза, позивачу 11.11.2024 року надано відповіді за вих. №№ 2731/02-22, 2732/02-22, 2733/02-22, 2734/02-22, в яких зазначено, що надати копію Положення, яким затверджено порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб не можливо, оскільки такі положення Височанською селищною радою у 2021 році, у 2022 році, у 2023 році, у 2024 році не приймалися.

Позивач, не погоджуючись з фактичним не отриманням відповіді на запити, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на доступ до публічної інформації є конституційним правом людини, передбаченим і гарантованим ст. 34 Конституції України, яка, у свою чергу, ґрунтується на положеннях ст. 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 19 Загальної декларації прав людини, статей 18 та 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-ХІІ) визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно із ст. 1 Закону № 2657-ХІІ інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відносини, пов`язані з розглядом запитів до публічної інформації, регулюються Конституцією України, Законом України "Про доступ до публічної інформації", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Отже, Закон України "Про інформацію" містить загальні положення про регулювання відносин щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Згідно з ст. 5 Закон № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

Згідно з ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Водночас, в силу вимог пункту 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Відповідно до положень ст. 19 Закону № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відтак, праву позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача, який володіє статусом розпорядника публічної інформації, надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Статтею 23 Закону № 2939-VI закріплено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації та передбачено, що такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 04 листопада 2024 року звернувся до Височанської селищної ради з чотирма інформаційними запитами (вхід. №№ 332/02-29, 333/02-29, 334/02-29, 335/02/29 від 04.11.2024) про надання копії Положення яким затверджено селищним головою О.Морозом порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб, розробленого виходячи із специфіки діяльності та вимог, що передбачені постановою Кабінету міністрів України № 848 від 04.06.2023 року у 2021 році, а також у 2022 році, у 2023 році та 2024 році.

Водночас, дані запити були розглянуті 11 листопада 2024 року та надано відповіді, за підписом селищного голови О. Мороза, № 2731/02-22, № 2732/02-22, № 2733/02-22, № 2734/02-22, в яких зазначено, що надати копію Положення, яким затверджено порядок використання легкових автомобілів для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб не можливо, оскільки такі положення Височанською селищною радою у 2021 році, у 2022 році, у 2023 році, у 2024 році не приймалися.

Суд зазначає, що вичерпний перелік випадків, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту про надання інформації, встановлений нормами ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI.

Такими випадками є:

- розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього закону;

- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього закону.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 22 Закону №2939 визначено, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в наданні інформації за сукупності двох умов-розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Разом з тим, в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною.

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі «Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary» (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Отже, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 420/27593/21.

Між тим, як зазначається позивачем у позовній заяві, ним не заперечується факт складення 11.11.2024 відповідей на його запити.

Водночас, за змістом статті 23 Закону №2939-VI бездіяльністю, яку може оскаржити запитувач публічної інформації, є ненадання відповіді на запит.

Оскільки відповіді на запит надано, позовні вимоги про визнання неправомірними дії ОСОБА_3 щодо ненадання ОСОБА_1 інформації на його інформаційний запит за вхідним № 331/02-29 від 04.11.2024, № 332/02-29 від 04.11.2024, № 333/02-29 від 04.11.2024, № 334/02-29 від 04.11.2024, та зобов`язання останнього надати відповідь на запит є безпідставними.

При цьому позивачем в позовній не наводиться зауваження щодо змісту, або повноти наданих відповідей.

Щодо доводів позивача, що ОСОБА_6 використав свою посаду з перевищенням повноважень, так як питання надання відповіді на його запити відносились до повноважень ОСОБА_2 , як керуючої справами ВК Височанської селищної ради, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що всі чотири інформаційні запити Позивача від 04 листопада 2024 року були адресовані Височанській селищній раді, відповіді надані Височанською селищною радою за підписом селищного голови О. Мороза.

Дослідивши зміст наданого відповідачем розпорядження Височанського селищного голови від 31 грудня 2020 року № 129 «Про розподіл функціональних обов?язків між селищним головою, секретарем селищної ради, першим заступником селищного голови, заступниками селищного голови та керуючим справами (секретарем) виконавчого комітету Височанської селищної ради» до повноважень керуючого справами виконавчого комітету Височанської селищної ради не відноситься надання відповідей на запити.

Натомість, відповідно до п. 19 вказаного розпорядження, до повноважень селищного голови відноситься забезпечує на території громади додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об?єднань.

Отже, оскільки позивачем не доведено, що до функціональних обов`язків керуючого справами виконавчого комітету Височанської селищної ради Кабиш Вікторії Анатоліївни належить надання відповідей на запити, або те, що вона була суб?єктом звернення ОСОБА_5 , або приймала рішення відносно позивача, тому твердження позивача що ОСОБА_6 використав свою посаду з перевищенням повноважень, так як питання надання відповіді на його запити відносились до повноважень ОСОБА_2 , суд вважає необґрунтованим, а тому і підстави для задоволення позову в частині визнання неправомірною бездіяльності ОСОБА_2 щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на його інформаційні запити від 04.11.2024 за вхідними № 332/02-29, № 333/02-29, № 334/02- 29, №335/02-29 та зобов`язання останню надати відповіді на запит відсутні.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачами строків розгляду його звернень, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 20 вищевказаного Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, передбачено, що відповіді на інформаційні запити надаються протягом п`яти днів з дня отримання запиту.

Норма про строк надання відповіді має імперативний, передбачає певні дії та встановлює певний обов`язок для розповсюджувачів інформації, у тому числі щодо вчасності надання відповіді.

У частині 1 статті 20 Закону не має обмежень, відтермінування або інших засобів, які б роз`яснювали строк надання відповіді на запит. Строком є п`ять робочих днів з дня отримання запиту, тобто день отримання запиту є першим днем, коли орган суб`єкт владних повноважень, розпорядник інформації, може готувати відповідь.

Однак, суд зазначає, що при обрахунку строку варто брати до уваги правила щодо строку, встановлені ЦК України.

Зокрема, стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З наведеного вбачається, що відповіді на запити позивача від 04.11.2024 були надані на п`ятий робочий день 11.11.2024 року, оскільки 09.11.2024 та 10.11.2024 були вихідними днями та не враховуються при визначенні терміну надання відповідей на запити, подані в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», що свідчить по своєчасність надання Височанською сільрадою відповідей на запити ОСОБА_1 від 04.11.2024 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 в подальшому утримуватись від порушення прав ОСОБА_1 щодо надання йому інформації про діяльність Височанської селищної ради, суд зазначає наступне.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Так, позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Височанського селищного голови Мороз Олександра Васильовича, Керуючого справами Виконавчого комітету Височанської селищної ради Кабиш Вікторії Анатоліївни, Височанської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бідонько А.В.