Справа № 684/19/25
Суддя: Гринчук С. М.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СТАРОСИНЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 684/19/25
Провадження № 2-а/684/4/2025
РІШЕННЯ

іменем України

17 березня 2025 року с-ще Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

судді Гринчук С.М.,

за участі секретаря судового засідання Олійник Л.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

представник відповідача Шиян М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в залі суду в с-щі Стара Синява адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом ІНФОРМАЦІЯ_3 ) підполковником ОСОБА_2 23 грудня 2024 року була винесена постанова №585 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач зазначає, що 23 грудня 2024 року о 20 годині 10 хвилин керував транспортним засобом та його зупинили працівники патрульної поліції. Під час розмови було встановлено, що він перебуває в розшуку ТЦК через неявку за повісткою та його попросили прослідувати до найближчого ТЦК. На момент зупинки ОСОБА_1 мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Інших документів, які б посвідчували його особу при собі не мав. Після прибуття до ТЦК на ОСОБА_1 було складено Протокол із зазначенням порушення адміністративного законодавства через відсутність військово-облікових документів. Однак позивач вказав, що має такі, але вдома. Фактично єдиним військово-обліковим документом позивача є приписне посвідчення, яке втратило чинність після досягнення останнім 27 років, тобто в 2017 році. У 2018 році ОСОБА_1 звертався до районного військкомату для заміни документа, проте через відсутність бланків цього зроблено не було, повторних викликів для оформлення не отримав, тому дане питання залишилось невирішеним.

Згодом його повідомили, що наступного дня, 24 грудня 2024 року, на нього буде складено Постанову про адміністративне правопорушення зі штрафом. Однак через пізній час (приблизно 22 годину 00 хвилин) та відсутність заступника керівника ТЦК Постанову при ньому не складали. Згодом 26 грудня 2024 року позивачу надіслали копію Постанови через мобільний додаток Telegram. Таким чином, постанову склали задній числом та без присутності ОСОБА_1 , що є порушенням процесуальних норм.

Текст постанови отримав 03 січня 2025 року.

Враховуючи наведене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову №585 від 23 грудня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 14 березня 2025 року надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання представника не направив про дату та місце розгляду справи повідомлені.

14 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін (арк.спр.25).

20 січня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача та ненедходженням затребуваних документів.

12 лютого 2025 року та 26 лютого 2025 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача.

07 березня 2025 року надійшов відзив представника відповідача Шияна М.В., згідно з яким представник відповідача заперечує позовні вимоги та вказує, що позивачу були роз?яснені положення статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, йому було повідомлено про дату, час та місце розгляду адміністративної справи відповідно до положень статті 277-2 КУпАП, про що він поставив свій особистий підпис у відповідному місці Протоколу. До Протоколу додано всі документи, що містяться в адміністративній справі, та поставлено підпис позивача під цим. Інших заяв та клопотань, зауважень до тексту Протоколу позивачем не вносилося. Позивач власноруч написав відповідні пояснення, щодо факту відсутності у нього військово-облікового документу під час перевірки. Вказує також, що у Протоколі та Постанові визначені норми закону які саме порушив Позивач, та описано склад адміністративного правопорушення. Представник відповідача зазначає, що положення частини 2 статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП не вимагає обов?язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 3 огляду на викладене вказав, що доводи позивача стосовно протиправності Постанови є безпідставними та необґрунтованими.

14 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 через електронну пошту надіслав до суду відповідь на відзив, в якій виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Суд установив, що 23 грудня 2024 року старший офіцер адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 капітан ОСОБА_3 склав Протокол №585 про адміністративне правопорушення, згідно з яким 23 грудня 2024 року під час проведення заходів оповіщення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 на території АДРЕСА_1 було виявлено відсутність у ОСОБА_1 військово облікового документа при перевірці під час проведення заходів мобілізації та дій воєнного стану разом з документом, що посвідчує особу, чим останній порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивачеві було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП та повідомлено про місце розгляду справи, та час (23 грудня 2024 року о 21 годині 00 хвилин), що підтверджується його особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення (арк.спр.13, 74, 91 (зворот)).

Таким чином, позивачу було забезпечено право бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення та вирішенні питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. В матеріалах справи №585 про адміністративне правопорушення, що надіслані до суду відповідачем, відсутні докази повідомлення позивачем про неможливість його явки у визначені дату та час для розгляду справи. У зв`язку з викладеним, суд відхиляє доводи позивача про те, що розглянувши справу за його відсутності, відповідач порушив його права. Окрім того, за змістом статті 268 КУпАП, при розгляді справ, передбачених ч. 3 ст. 210- 1 КУпАП, участь належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи особи, яка притягається до відповідальності, не є обов`язковою.

За змістом письмових пояснень ОСОБА_1 , які наявні в матеріалах справи №585, останній 23 грудня 2024 року кермував авто, рухаючись по вулиці Велика Васильківська в м. Києві був зупинений працівниками патрульної поліції, при цьому був повідомлений про те, що він перебуває у розшуку ТЦК. У зв`язку з тим, що у нього при собі не було військово облікових документів, так як останні були вдома, йому запропонували проїхати до Печерського ТЦК (арк.спр.77).

Постановою №585 від 23 грудня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, винесеною офіцером адміністративного відділення капітаном ОСОБА_3 за результатами розгляду вищевказаного протоколу від 23 грудня 2024 року №585 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 25 500 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (арк.спр.17).

Згідно з указаною постановою, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , установлено, що 23 грудня 2024 року під час проведення заходів оповіщення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 спільно зі співробітниками НПУ на території Печерського району м. Києва, на вул. Велика Васильківська у ОСОБА_1 було виявлено відсутність військово-облікового документу при перевірці під час проведення заходів мобілізації та дій воєнного стану разом з документом, що посвідчує особу, чим останній порушив вимоги ч. 6 ст. 24 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та скоїв адміністративне правопорушення під час дії особливого періоду, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП .

Постанову №585 адресат отримав в pdf форматі 26 грудня 2024 року (арк.спр.14), згодом відправлення, яке прийнято в м. Київ (індекс 01104) 27 грудня 2024 року, отримане особисто 08 січня 2025 року за адресою: 31400, с-ще Стара Синява (арк.спр.15-16). Як стверджував у позовній заяві позивач, у такий спосіб він отримав постанову про притягнення його до відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Частина перша статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Закону України «Про оборону України»:

- особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» (затвердженим Законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року) на території України оголошено загальну мобілізацію, строк якої неодноразово продовжувався.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу шістнадцятого частини третьої статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізаційної підготовки становить, серед іншого, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до положень підпункту 10-1 пункту 1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року, у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Пунктом 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, також передбачено, що громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року №559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа. Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559.

Аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, суд погоджується з висновком відповідача про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він являється особою чоловічої статі у віці 32 роки ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), та в порушення наведених норм законодавства не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу представника ІНФОРМАЦІЯ_5 та співробітника НПУ.

Вказані норми передбачають обов`язок не лише мати військово-обліковий документ як такий, а мати відповідний документ при собі та пред`являти його за вимогою уповноважених осіб.

Цей факт є достатнім для притягнення до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Суд звертає увагу, що у письмових поясненнях позивача також зазначено про відсутність у нього такого документу на час перевірки («не було документів військово-облікових, вони були вдома»). Окрім того, у позовній заяві позивач вказав на відсутність у нього військово облікового документа, оскільки фактично єдиним таким його документом є приписне посвідчення, яке втратило чинність після досягнення ним віку 27 років у 2017 році. Позивач вказав, що 2018 році звертався до районного військкомату для заміни документа, проте через відсутність бланків цього не було зроблено, а виклику для повторного оформлення він так і не отримував та питання оновлення військово облікових даних залишилося невирішеним.

Доводи позивача про можливість відповідача, використовуючи інформаційну систему Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів, мав можливість отримати достовірні дані про позивача, суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності саме за невиконання обов`язку, визначеного частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - у зв`язку з відсутністю військово-облікового документа при перевірці під час проведення заходів мобілізації та дій воєнного стану.

Щодо розміру штрафу.

За Конституцією України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61).

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (абзац перший пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010).

Конституційний Суд України також зазначив, що принцип індивідуалізації у процедурі притягнення особи до юридичної відповідальності має бути додержаний під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності з обов`язковим урахуванням змісту та характеристики вчиненої протиправної дії або бездіяльності, виду та/ форми вини правопорушника, його майнового стану, факту відшкодування завданої правопорушенням шкоди, інших значущих обставин (абзац п`ятий підпункту 4.6 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023).

З огляду на вказане, суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Враховуючи надання частиною третьою статті 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, посадова особа уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права.

Якщо під час розгляду справи обставин, що обтяжують відповідальність й інші значущі обставини, не встановлено, накладення уповноваженим органом на особу адміністративного стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення мотивів у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідає вказаному вище принципу верховенства права та вимогам домірності.

У постанові, що оскаржується, відсутнє мотивування застосування адміністративного стягнення - штрафу у максимальному розмірі.

ТВО начальника ТЦК, як суб`єкт накладання адміністративного стягнення, застосував до відповідача найсуворіше стягнення за вчинене правопорушення, і наклав на нього штраф у максимальному розмірі без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності.

Суд вважає, що накладення максимального штрафу на особу, яка вперше вчинила адміністративне правопорушення, за відсутності обтяжуючих обставин, є явно несправедливим та не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

За таких обставин необхідно змінити розмір штрафу, враховуючи особу порушника, який вчинив адміністративне правопорушення вперше, і відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. При цьому суд керується принципом пропорційності та прагне забезпечити, щоб покарання було справедливим.

Суд, керуючись пунктом 4 частини першої статті 293 КУпАП, пунктом 4 частини третьої статті 286 КАС, дійшов висновку про необхідність зміни заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

За висновком суду, штраф у розмірі 17 000 гривень, що є мінімально можливим відповідно до санкції частини 3 статті 210-1 КУпАП, є достатнім заходом адміністративної відповідальності.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини третьої статті 139 КАС України, яка передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки підлягає частковому задоволенню позов немайнового характеру, судові витрати розподіляються між сторонами порівну, то позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 302 гривень 80 копійок.

Керуючись статтями 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 №585 від 23 грудня 2024 року, зі штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 302 (триста дві) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено17 березня 2025 року.

Суддя С.М. Гринчук