Справа № 460/958/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2025 року м. Рівне №460/958/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; зобов`язання розглянути рапорт від 20.11.2024; зобов`язання звільнити з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Ухвалою від 24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24.02.2025 до суду надійшла заява від військової частини НОМЕР_2 , у якій остання інформує про те, що 15.12.2024 військова частина НОМЕР_1 зі складу військової частини НОМЕР_2 ліквідована.

Ухвалою від 25.02.2025 залучено Військову частину НОМЕР_2 в якості другого відповідача у справу.

Згідно з позовною заявою вимоги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , який має право на звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, згідно підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 20.11.2024 позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, відповідач 1 вказаний рапорт проігнорував та не надав жодної обґрунтованої відповіді щодо підстав для не звільнення з військової служби. Вважає бездіяльність відповідача 1 протиправною. Просить суд позов задовольнити повністю.

Згідно з відзивом на позов, поданим Військовою частиною НОМЕР_2 , відповідач 2 заперечує проти задоволення позовних вимог. Звертає увагу, що до військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача від 20.11.2024 не надходив, тому й не міг бути розглянутий відповідачем 1. Позивач стверджує, що відповідач 1 отримав його рапорт про звільнення з військової служби 18.12.2024, але не надав документальних доказів цього факту. З іншої сторони, військова частина НОМЕР_2 має незаперечний доказ неможливості такої події, оскільки 15.12.2024 військова частина НОМЕР_1 ліквідована. Тобто, рапорт позивача від 20.11.2024 про звільнення з військової служби до відповідача 1 не надходив й не міг бути ним розглянутий та вирішений по суті по причині припинення військової частини НОМЕР_1 . Отже, протиправна бездіяльність зі сторони відповідача 1 щодо позивача відсутня. Рапорт позивача про звільнення з військової служби від 20.11.2024, який був адресований командирові військової частини НОМЕР_1 , разом із додатками надійшов до служби діловодства військової частини НОМЕР_2 17.01.2025, а 29.01.2025 щодо рапорту позивача командиром військової частини НОМЕР_2 було прийняте рішення по суті за реєстраційним №2/23, яким ОСОБА_1 було відмовлено в його задоволенні відповідно до норм чинного законодавства, оскільки рапорт не містить передбачених законом підстав для звільнення з військової служби. Звертає увагу, що при підготовці рапорту від 20.11.2024 позивач зазначив підставу для його звільнення з військової служби, яка перестала бути такою одночасно із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX. Сімейні обставини або інші поважні причини, які дають військовослужбовцеві право на звільнення з військової служби, не підтверджені позивачем належними документами. Наголошує, що 06.08.2024 військова служба позивача призупинена, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, що також унеможливило задоволення рапорту позивача. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Дослідженими по справі доказами судом встановлені такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу за призовом під час мобілізації як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 матір`ю ОСОБА_3 (позивача) ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 21.08.2012 ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 . Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_1 .

Згідно з висновком Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Козівської селищної ради» №61 від 21.02.2024 ОСОБА_4 за станом здоров`я потребує догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 21.02.2025.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання №150 від 18.04.2024, ОСОБА_4 проживає з сином ОСОБА_1 , який перебуває на службі (підтвердження акт №149 від 18.04.2024 про встановлення факту проживання особи без реєстрації), хворіє та потребує постійного лікування (згідно висновку №61 від 21.02.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Козівської селищної ради» про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі).

Фактичним місцем проживання позивача є буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №215/3-16 від 18.04.2024, виданою Козівською селищною радою Тернопільської області на основі акту №149 від 18.04.2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.08.2024 №129-РС, солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу з 06.08.2024. Підстава: витяг з ЄРДР.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2024 №253 солдата ОСОБА_1 виключено з списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

07.10.2024 ОСОБА_4 нотаріально посвідченою заявою ствердила факт, що є особою похилого віку, яка потребує постійного строннього догляду, надала згоду ОСОБА_1 на надання соціальних послуг з догляду, вказала, що крім сина, інших осіб, які б надавали допомогу, утримання в розумінні статтей Сімейного кодексу України, не має.

Як зазначає позивач, 20.11.2024 він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю - ОСОБА_4 .

Позивач вказує, що відповідач 1 вказаний рапорт отримав 18.12.2024, однак проігнорував та не надав жодної обґрунтованої відповіді щодо підстав для не звільнення з військової служби.

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до частини другої цієї статті, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. А частиною третьою цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Підпункт «г» пункту 2 частини четвертої Закону №2232-ХІІ у наведеній редакції діяв до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, що набули чинності з 18.05.2024.

Після внесених змін, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинний на дату подання рапорту) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, частиною дванадцятою цієї статті (пунктом 3) передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Таким чином, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.

20.11.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю - ОСОБА_4 .

Таким чином, станом на дату подання рапорту (20.11.2024) пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ не передбачено такої підстави звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, як необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, у випадку позивача, станом на момент виникнення спірних правовідносин, підстава для звільнення викладена у такій редакції «необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я».

Однак, позивачем не подавались документи щодо наявності в матері статусу особи з інвалідністю I чи II групи, зокрема.

З огляду на наведене, поданими позивачем документами не підтверджується право на звільнення з військової служби.

Крім цього, як зазначає позивач, рапорт від 20.11.2024 відповідач 1 отримав 18.12.2024, однак проігнорував та не надав жодної обґрунтованої відповіді щодо підстав для не звільнення з військової служби.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем рапорту 20.11.2024 до командира військової частини НОМЕР_1 саме за поштовим номером 458. Тому, трекінг відстежень про вручення 18.12.2024 поштового відправлення за номером 458, не свідчить про отримання відповідачем 1 рапорту від 20.11.2024.

Водночас, 15.12.2024 військова частина НОМЕР_1 ліквідована, що підтверджується ліквідаційною карткою.

Матеріалами справи підтверджується, що рапорт позивача про звільнення з військової служби від 20.11.2024, який був адресований командирові військової частини НОМЕР_1 , 17.01.2025 надійшов за належністю до служби діловодства військової частини НОМЕР_2 , за реєстраційним №965.

29.01.2025 щодо рапорту позивача від 20.11.2024, командиром військової частини НОМЕР_2 було прийняте рішення по суті за реєстраційним №2/23, яким ОСОБА_1 відмовлено в його задоволенні. Вказано, що у зв`язку з вчиненням військового кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби) призупинено військову службу із 06.08.2024. До рапорту не додано документів, що підтверджують наявність інвалідності І чи ІІ групи у громадянки ОСОБА_4 . Надіслано копію із копії, а не оригінал, висновку ЛКК №61 від 21.02.2024 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Зазначений висновок виданий зі строком дії до 21.02.2025, а не на постійній основі. Окрім того, військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Таким чином, підстави для зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 20.11.2024, відсутні.

Суд враховує, що відмова від 29.01.2025 не є предметом розгляду у даній справі. Разом з тим, поданими позивачем документами не підтверджується право на звільнення з військової служби.

Більше того, судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2024 №162, солдату ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення з 09.06.2024, оскільки перебуваючи на посаді водіярадіотелефоніста ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.06.2024 №101-РС, солдата ОСОБА_1 звільнено із займаної посади, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 ; залишено у списках військової частини НОМЕР_1 .

07.08.2024 слідчим територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочате провадження за номером 0005683 за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирства. Обставини: 09.06.2024 військовослужбовець ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану самовільно залишив місце служби, що підтверджується копією витягу з ЄРДР.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.08.2024 №129-РС, солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу з 06.08.2024. Підстава: витяг з ЄРДР.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2024 №253 солдата ОСОБА_1 виключено з списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Суд повторює, що поданими позивачем документами не підтверджується право на звільнення з військової служби, за нормами чинними на день подання рапорту.

Крім того, з урахуванням заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача 1 у спірних правовідносинах відсутня.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що відповідач повинен доводити правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності. Водночас, позивач не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Тобто, обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач, всупереч вимогам статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Отже, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими.

За наведеного, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання розглянути рапорт від 20.11.2024, звільнити з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 18 березня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП відмова; паспорт громадянина України (ID - картка) № НОМЕР_6 від 08.02.2018)

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Суддя Н.В. Друзенко