Справа № 420/35521/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» Медико-соціальна експертна комісія № 2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» Медико-соціальна експертна комісія № 2, у якому просить:

- визнати протиправним рішення МСЕК, яке оформлено довідкою про невизнання позивача інвалідом від 04 листопада 2024 року;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про встановлення позивачеві ступеня втрати працездатності відповідно до направлення Військової частини НОМЕР_1 від 11 вересня 2024 року № 7298, довідки гарнізонної військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 04 вересня 2024 року № 5454 та наданого позивачем пакету документів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 вересня 2024 року подав до МСЕК №2 пакет необхідних документів для проходження медико-соціальної експертизи. 04 листопада 2024 року після засідання МСЕК №2, позивачеві було видано довідку про невизнання інвалідом, однак зазначене рішення відповідача не містить інформацію про ступень втрати працездатності позивачем в процентному відношенні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/35521/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» Медико-соціальна експертна комісія № 2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач належним чином та своєчасно повідомлялася про встановлений ухвалою суду від 20.11.2024 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на дату та час ухвалення рішення у справі, відзиву, доказів по справі чи інших клопотань від відповідача до суду не надходило.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, позивач з 05.09.2020 року проходить військову службу.

В період з 14.03.2023 по 01.04.2023 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_2 від 29.05.2023 1780/2013.

За результатом проходження гарнізонної військово-лікарської комісії Військово- медичного клінічного центру Південного регіону, довідкою від 04 вересня 2024 року №5454 позивачеві встановлено діагноз: Складний міопічний астигматизм ст.1.5 з рефракцією в меридіані найбільшої аметропії 3.0 правого ока при гостроті зору 1.0. Складний міопічний астигматизм ст.3.0 з рефракцією в меридіані найбільшої аметропії 4.0 правого ока при гостроті зору 1.0. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до направлення військової частини НОМЕР_1 від 11 вересня 2024 року №7298 позивач направлений до медико-соціальної експертної комісії для визначення ступеня втрати працездатності в процентному відношенні та отримання страхової суми за обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців згідно постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р.

30 вересня 2024 року позивачем подано МСЕК №2 пакет документів для проходження медико-соціальної експертизи.

04 листопада 2024 року після засідання МСЕК №2, позивачеві було видано довідку про невизнання інвалідом, однак зазначене рішення відповідача не містить інформацію про ступень втрати працездатності позивачем в процентному відношенні.

Вважаючи, що МСЕК № 2 фактично ухилився від прийняття рішення про встановлення ступеня втрати працездатності, оскільки обмежився прийняттям лише формального рішення про невизнання інвалідом, без встановлення ступеня втрати працездатності, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі -Закон № 875-XII, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 2 Закону № 875-XII передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 875-XII, інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 875-XII, громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 2961-IV, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом четвертим частиною першою статті 1 Закону № 2961-IV встановлено, що інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності (абзац восьмий частини першої статті 1 Закону № 2961-IV).

Частинами першою та другою статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

Частиною восьмою статті 7 Закону № 2961-IV передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина дванадцята статті 7 Закону № 2961-IV).

Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕ) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Порядок) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317.

Відповідно до п.4 Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Пунктом 15 Положення визначено, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем тимчасового проживання у закладах соціального захисту для бездомних громадян та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Відповідно до п.19 Положення, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, також затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Положення №1317), яке визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі - комісії).

Відповідно до п.3 Положення №1317, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Пунктом 13 Положення №1317 визначено, що ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов`язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках з метою виплати страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням у день розгляду комісією таких документів: 1) копії свідоцтва про хворобу, виданого за затвердженою Міноборони формою військово-лікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у разі визнання військово-лікарською комісією військовослужбовця або військовозобов`язаного в період проходження служби (зборів) не придатним за станом здоров`я для подальшого проходження служби (зборів) унаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання. Ступінь втрати працездатності застрахованого військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється з дня проведення військово-лікарською комісією його огляду, але не пізніше дати звільнення такого військовослужбовця або військовозобов`язаного з військової служби; 2) довідки про придатність військовослужбовця або військовозобов`язаного до військової служби, що видана військово-лікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за затвердженою Міноборони формою, якщо: застрахованого визнано обмежено придатним до військової служби (зборів) або професійної діяльності у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів), але не підлягає звільненню з військової служби (зборів); ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється на підставі поданих військово-лікарською комісією документів; застрахованого визнано військово-лікарською комісією придатним до військової служби (зборів) у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів). Ступінь втрати працездатності застрахованого встановлює комісія після закінчення його лікування.

Відповідно до п.24 Положення №1317, рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ, а згідно з п.25 рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати ним працездатності без встановлення йому інвалідності, МСЕК повинен прийняти рішення про встановлення ступеня втрати працездатності військовослужбовця або зазначити про відсутність такої втрати.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом проходження позивачем гарнізонної військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, довідкою від 04 вересня 2024 року №5454 встановлено захворювання, що пов`язано з проходженням військової служби.

11.09.2024 в/ч НОМЕР_1 звернулася до голови ВМКЦ південного регіону МСЕК із направленням № 7298 для визначення ступеню інвалідності (втрати працездатності В % відношенні).

04.11.2024, на підставі поданих до МСЕК документів, за результатом засідання комісії, позивачеві було видано довідку про невизнання інвалідом, однак зазначене рішення не містить інформацію про наявність/відсутність втрати працездатності військовослужбовця.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправним не зазначення наявності/відсутності втрати працездатності військовослужбовця у рішенні МСЕК, яке оформлено довідкою від 04 листопада 2024 року про невизнання ОСОБА_1 інвалідом; зобов`язання відповідача, з метою визначення втрати працездатності військовослужбовця, провести повторний огляд позивача, за результатом якої скласти відповідну довідку із зазначенням наявності/відсутності втрати працездатності військовослужбовця.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» Медико-соціальна експертна комісія № 2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст. 2-12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 22, 263, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» Медико-соціальна експертна комісія № 2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним не зазначення наявності/відсутності втрати працездатності військовослужбовця у рішенні МСЕК, яке оформлено довідкою від 04 листопада 2024 року про невизнання ОСОБА_1 інвалідом;

3. Зобов`язати Комунальну установу «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» Медико-соціальна експертна комісія № 2, з метою визначення втрати працездатності військовослужбовця, провести повторний огляд ОСОБА_1 , за результатом якої скласти відповідну довідку із зазначенням наявності/відсутності втрати працездатності військовослужбовця ОСОБА_1 .

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення складено 17.03.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці з 08.01.2025 р. по 24.01.2025 р., а також на лікарняному з 03.02.2025 р. по 21.02.2025 р. та з 26.02.2025 р. по 07.03.2025 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко