Справа № 520/26257/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

справа № 520/26257/21

адміністративне провадження № К/990/9182/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 да П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Харківської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - П`ятнадцята кадрова комісія), Харківської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, у якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року №290 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", прийняте стосовно нього, як прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області; зобов`язати уповноважену Генеральним прокурором кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) та Офіс Генерального прокурора призначити новий час (дату) складання прокурором (прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області) ОСОБА_1 іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (II етап атестації прокурорів); визнати протиправним та скасувати наказ керівника Харківської обласної прокуратури від 25 листопада 2021 року № 2893-к про звільнення його з посади прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області та з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ) з 29 листопада 2021 року, у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації; поновити ОСОБА_2 в органах прокуратури на посаді прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області (рівнозначній посаді - прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області) з 29 листопада 2021 року; визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (до 11 вересня 2020 року - прокуратура Харківської області), , у вигляді ненарахування та невиплати йому належної заробітної плати, згідно з положеннями статті 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 26 березня 2020 року по 29 листопада 2021 року; стягнути з Харківської обласної прокуратури на його на користь, за рахунок її бюджетних асигнувань, недоотриману частину заробітної плати, передбаченої статті 81 Закону України "Про прокуратуру", після визнання неконституційними окремих положень пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, у розмірі - 332 197,19 грн, з відрахуванням необхідних податків та зборів (за період з 26 березня 2020 року по 29 листопада 2021 року); стягнути з Харківської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29листопада 2021 року по дату поновлення на посаді, виходячи із його середньоденного заробітку у розмірі 1 767,26 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року за № 290 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", що прийняте стосовно прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Харківської обласної прокуратури від 25 листопада 2021 року № 2893к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області та з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ з 29 листопада 2021року, у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області та в органах прокуратури з 30 листопада 2021 року. Стягнути з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2021 року по 11 січня 2023 року у розмірі 105 721,57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

03 березня 2025 року Офісу Генерального прокурора через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути і скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, за наявності іншого рішення попередньої комісії про допуск його до повторної здачі іспиту та звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, за умовами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В обґрунтування касаційної скарги Офіс Генерального прокурора указав на незастосування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, сформованих у справах №№ 600/6322/21-а, 640/33672/21 та 560/16347/21 щодо порядку застосування положень пункту 7розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок №221), з урахуванням положень пунктів 16, 17 розділу ІІ Закону № 113-ІХ та пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 221; пункту 7 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 (далі - Порядок №233) щодо повноважень членів кадрових комісій; пункту 8 Порядку № 221, згідно з яким за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації, зазначивши про помилкову правову оцінку судами попередніх інстанцій особливостей оцінювання результатів іспиту та атестації позивача, зокрема безпідставного визначення пріоритетності протокольного рішення другої кадрової комісії обласних прокуратур від 05 листопада 2020 року.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе, за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування окремих положень Закону №113-IX, Порядку № 221 та Порядку № 233, сформованих у наведених Офісом прикладах справ, установлено, що такий висновок сформовано, виходячи з обставин, що не є подібними до спірних правовідносин, оскільки відсутні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Так, у зазначених заявником справах вирішувалися спори за оцінкою доказів, що були надані учасниками на підтвердження своїх доводів, а отже висновки, викладені у наведених постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо, результат вирішення у яких, зумовлений наявністю індивідуальних обставин та оцінкою доказів.

Натомість у цій справі, вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди виходили з того, що під час проходження другого етапу іспиту ОСОБА_1 набрав 92 балів, що є меншим за прохідний бал, через що він звернувся до Другої кадрової комісії з відповідною заявою про надання йому можливості повторно здати іспит, оскільки погане самопочуття перешкоджали складанню іспиту та вплинуло на кінцевий результат випробування, що зафіксовано у протоколі Другої кадрової комісії від 05 листопада 2020 року № 10 під час розгляду заяви позивача щодо неналежного стану здоров`я, внаслідок специфічних умов проходження тестування та стислого часу, відведеного на проходження іспиту, який не переривався та акт не складався. Надалі заяву позивача задоволено та прийнято рішення про призначення нової дати складання іспиту та внесення змін до графіку складання іспиту. Колегія суду апеляційної інстанції зауважила, що нескладання акта про дострокове завершення тестування за незалежних від членів комісії причин (у разі настання таких обставин), що в свою чергу є підставою для допущення до повторного тестування, не спростовують обставини, зазначені у заяві ОСОБА_1 та встановлені у рішенні Другої кадрової комісії, викладеному у протоколі засідання № 10, щодо наявності об`єктивних підстав для повторного складання іспиту (наявність поважної причини, пов`язаної із неналежним станом здоров`я, що суттєво вплинуло на результати проходження іспиту). Водночас зі змісту протоколу П`ятнадцятої кадрової комісії від 25 вересня 2021 року № 6 при вирішенні питання про включення до графіку складання іспиту ОСОБА_1 жодної оцінки особливих обставин, які існували на момент проходження ним другого етапу атестації, поважність яких також була встановлена Другою кадровою комісією, не надано та при вирішенні цього питання не враховано. Крім того, у протоколі відсутні мотиви відхилення доводів ОСОБА_1 щодо наявності поважних причин, які вплинули на стан його самопочуття під час складення цього іспиту. За таких обставин суди дійшли висновку про те, що результати іспиту, які стали підставою для прийняття рішення П`ятнадцятою кадровою комісією від 13 вересня 2021 року № 290, не можна вважати такими, що в дійсності відображають рівень здібностей, знань і навичок з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 , оскільки особливості стану здоров`я позивача об`єктивно мали вплив на проходження ним другого етапу атестації.

Отже, правові позиції Верховного Суду у зазначених Офісом Генерального прокурора щодо застосування окремих положень Закону №113-IX, Порядку №221 та Порядку №233 не є застосовними до спірних правовідносин через те, що вирішуючи ці спори, суди ухвалювали рішення за інших, ніж установлено у цій справі, обставин.

У касаційній скарзі відсутні об`єктивні доводи на спростування висновків судів, а мотиви заявника зводяться до загальних фраз щодо повноважень комісій, з посиланням на обставини цієї справи. Так, Офіс Генерального прокурора зокрема, описує процедуру проведення атестації, указує про якість програмного забезпечення та посилається на те, що включення прокурора до графіку повторного складання іспиту, за відсутності достатніх підстав, є порушенням вимог Закону №113-ІХ та Порядку №221. Проте у скарзі не наведено об`єктивних аргументів, що пояснюють відсутність в оскарженому рішенні комісії мотивів щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , викладені ним у заяві щодо можливості повторного проходження ним іспиту та не пояснюють причини ненадання копісією оцінки доводам позивача щодо наявності поважної причини, як підстави для повторного складання іспиту.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, мотивів щодо правомірності звільнення позивача, з посиланням на дотримання комісією умов проведення процедури атестації. Заявник також указує про неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, однак фактично не погоджується з оцінкою доказів у справі, що свідчить про їхню переоцінку і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 да П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Харківської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко