Справа № 380/764/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 рокусправа № 380/764/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Героїв Майдану, 32; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного за № 10160, яким відмовлено ОСОБА_1 військовослужбовцю 2 роти 5 МП 3 навчального батальйону резерву офіцерського складу центру підвищення кваліфікації Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у звільненні з військової служби у запас на підставі п.п «г» п. 2 ч. 4 cт. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання проходити військову службу), у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю I групи;

зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного вчинити дії для звільнення ОСОБА_1 військовослужбовця 2 роти 5 МП 3 навчального батальйону резерву офіцерського складу центру підвищення кваліфікації Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з військової служби у запас на підставі п.п «г» п. 2 ч. 4 cт. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання проходити військову службу), у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю I групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу та перебував на навчанні у навчальному батальйоні резерву офіцерського складу центру підвищення кваліфікації Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Зазначає, що 16.12.2024 ним було подано рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного догляду за відсутності інших членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд за ним. Проте, листом №23082402/С-ЛЗ/4 від 05.12.2024 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення вказаного рапорту, у зв`язку з чим такий було залишено без реалізації. Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 17.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Разом з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного вчиняти дії для переміщення ОСОБА_1 до будь-якої частини до моменту постановлення рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Ухвалою від 17.01.2025 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідач 28.01.2025 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач був військовослужбовцем Національної академії з 09.01.2025 по 16.01.2025. Після завершення фахового курсу тактичного рівня (L-1B) з підготовки офіцерського складу з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу зі ступенем вищої освіти не нижче бакалавр та присвоєння первинного офіцерського звання, позивача, наказом начальника Національної академії (по стройовій частині) від 16.01.2025 № 22 з 16.01.2025 виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення. Також відповідач зазначив, що документи про звільнення позивача з військової служби було надіслано до Національної академії в період, коли позивач був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та перебував в Національній академії у відрядженні, а відтак, розгляд питання щодо його звільнення з військової служби не належав до компетенції Національної академії. Для розгляду питання щодо звільнення з військової служби йому необхідно було подати по команді безпосередньому начальнику у військовій частині НОМЕР_2 відповідний рапорт та документи (їх завірені копії), які підтверджують підстави звільнення. Матеріали звернення позивача містять відомості про наявність у позивача батька, котрий є особою з інвалідністю I групи та потребує постійного стороннього догляду та наявність інших членів сім`ї першого ступеня споріднення та не містять відомостей щодо відсутності у батька позивача, інших членів сім`ї другого ступеня споріднення або про те, що такі члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.

Разом з відзивом відповідач подав клопотання про розгляд цієї справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 13.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.04.2023 серії 12 ААВ №747223, ОСОБА_2 має першу групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до акта проведення обстеження сім`ї від 15.05.2024 №347, складеного виконавчим комітетом Великомостівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 отримує соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від ОСОБА_2 . Акт складено в присутності дружини ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05.11.2024 у справі №454/3696/24 розірвано шлюб, укладений 11.08.1984 у Бутинській сільській раді Сокальського району Львівської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №20.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 22.11.2024 №427 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 вважати таким, що прибув з 22.11.2024 по 15.01.2025, з метою проходження фахового курсу тактичного рівня (L-1B) з підготовки офіцерського складу з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу зі ступенем вищої освіти не нижче «бакалавр». Наказом від 25.11.2024 №112-РС (по особовому складу) ОСОБА_1 зараховано курсантом штатним центру підвищення кваліфікації.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 09.01.2025 №11 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , який прибув у відрядження з військової частини НОМЕР_2 22 листопада 2024 року та відповідно до вимог рішення Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 травня 2024 року №4799/С/дск і наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по особовому складу) від 25 листопада 2024 року №112-РС зарахований курсантом штатним центру підвищення кваліфікації, з 09 січня 2025 року припинено термін відрядження та зараховано до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та на всі види забезпечення.

Позивач 16.12.2024 звернувся із рапортом до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із сімейними обставинами, а саме: необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Разом з рапортом були подано: супровідний лист-заявау від 05.12.2024 №23082402/С-ЛЗ/4 від адвоката Короїда Ю.М.; копію паспорта, РНОКПП та військового квитка позивача; витяг із реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 ; копію акта проведення обстеження сім`ї від 15.05.2024 №347; копію свідоцтва про народження позивача; копію паспорта, РНОКПП, пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.04.2023 серії 12 ААВ №747223; копію рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги на непрофесійній основі від 20.05.2024; копію рішення суду у справі №454/3696/24; нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 про те, що він обирає свого сина, ОСОБА_1 для отримання догляду, з числа військовозобов`язаних членів його сім`ї.

Листом від 21.12.2024 №10160 відповідач повідомив позивача, що згідно з пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Згідно з п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема, через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. У заяві від 04.12.2024 №2664 (долучена до матеріалів звернення) ОСОБА_2 зазначає, що він обирає свого сина ОСОБА_1 для отримання догляду за ним з числа військовозобов`язаних його сім`ї. Також, в рішенні Сокальського районного суду Львівської області від 05.11.2024 по справі №454/3696/24 (долучене до матеріалів звернення) про розірвання шлюбу між батьком та матір`ю ОСОБА_1 зазначено, що від даного шлюбу у сторін є діти, які вже досягли повноліття. Таким чином, матеріали звернення не містять відомостей щодо відсутності у батька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або про те, що вони самі потребують постійного догляду. Зважаючи на вище викладене, на даний час в Національної академії сухопутних військ відсутні правові підстави та можливість розгляду питання щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із такою відповіддю та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Судом також встановлено, що наказом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16.01.2025 №22 (по стройовій частині) молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , випускника навчального батальйону резерву офіцерського складу, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 січня 2025 року №24 на посаду командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 з 16 січня 2025 року виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та всіх видів забезпечення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Частинами 1-4 статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №50/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 08.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №704/2024 від 28.10.2024, №26/2025 від 14.01.2025) з 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).

Згідно із ст.1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Як уже встановлено судом, позивач проходив військову службу у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, відносини, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення №1153). Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення № 1153 передбачено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170).

Відповідно до абзацу другого пункту 12 Положення № 1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану визначені у пункті 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зокрема, абзацом 14 вказаного пункту передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Пунктом 233 Положення №1153 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

З наведеного видно, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка розподіляється на такі етапи: подання військовослужбовцем рапорта про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів, безпосередньо своєму командиру; розгляд рапорта про звільнення; прийняття наказу щодо звільнення зі служби.

При цьому здійснюється перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

За змістом позовних вимог позивач звернувся із рапортом про звільнення його з військової служби безпосередньо до командування Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, а також до Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, тобто рапорт подався не до його безпосереднього командира по команді, як того вимагає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення №1153. Відтак відповідачем було вірно зазначено, що позивачем було порушено порядок звернення із рапортом про звільнення з військової служби, оскільки позивач перебував не безпосередньо у розпорядженні начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, а тому позивачеві необхідно було звернутися із вказаним рапортом по команді до свого безпосереднього командира.

Щодо наявності підстав для звільнення позивача з військової служби суд зазначає таке.

Так, підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Абзацом 12 підпунктом 3 частини 12 цієї ж статті передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

За змістом спірних правовідносин позивач зазначає, що у нього є батько, якому встановлено І групу інвалідності та який потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, а інші родичі першого та другого ступеня спорідненості у нього відсутні. Зокрема, позивачем подавалась до відповідача разом з рапортом і до суду копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.04.2023 серії 12 ААВ №747223 про встановлення ОСОБА_2 І групи інвалідності та про те, що він потребує постійного стороннього догляду; заява ОСОБА_2 про те, що він обирає свого сина, ОСОБА_1 для отримання догляду, з числа військовозобов`язаних членів його сім`ї, копія рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05.11.2024 у справі №454/3696/24 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що за правовідносин, щодо яких виник спір, звільнення з військової служби через сімейні обставини можливе у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови, якщо у такої особи відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або ж, якщо такі особи є, то вони самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) затверджено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема, пунктом 5 вказаного Переліку передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років), а також документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме, згідно з підпунктом 22 (у разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати): документ, що підтверджує родинні зв`язки (копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження особи або дружини (чоловіка));

один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка) батьків особи чи її дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

документи, що підтверджують відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати (копія свідоцтва про розірвання шлюбу батьків, копія свідоцтва про смерть одного з батьків або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутнім або оголошення померлим, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання в місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховувала та утримувала дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, для звільнення з військової служби за змістом спірних правовідносин позивачеві потрібно довести необхідність здійснювати постійний догляд за батьком, а також відсутність у нього інших родичів першого чи другого ступеня спорідненості, а у разі їх наявності наявність у них потреби в постійному догляді за висновком МСЕК або ЛКК.

За змістом спірних правовідносин відповідач відмовив позивачеві у звільненні з військової служби у зв`язку із тим, що позивач не довів відсутності у його батька інших родичів першого або другого ступеня спорідненості. Позивач зазначає, що чинним законодавством України не передбачено можливості отримати будь-який документ, який би містив виключну інформацію про відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення. Відомості про таких осіб за необхідності може отримати будь-яка військова частина шляхом звернення до відповідних органів, в тому числі територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Позивач долучив усі наявні у нього документи, в тому числі про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати за ним догляд.

Суд звертає увагу, що Додатком 19 до Інструкції №170 визначено перелік документів, які можуть підтвердити факт відсутності інших родичів, які можуть здійснювати догляд за батьком позивача, зокрема, акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд. Проте відповідний документ ні разом із рапортом, ні до суду не подавався, що свідчить про надання неповного пакету документів для звільнення з військової служби на підставі п.п «г» п. 2 ч. 4 cт. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Щодо доводів позивача про те, що відповідач повинен був звернутися до відповідних органів із заявою про отримання відповідних відомостей суд зазначає, що пунктами 213-214 Положення №1153 передбачено порядок звернення командира військової частини до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця із запитом для перевірки його сімейного стану. Проте суд звертає увагу, що вказаний порядок стосується випадків дострокового звільнення військовослужбовців строкової військової служби у запас, зокрема, за сімейними обставинами, що не відповідає обставинам справи, що розглядається, а тому вказані доводи позивача не можуть бути взяті до уваги судом. Крім того, позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем свого проживання із заявою про складення акта обстеження сімейного стану його як військовослужбовця.

Щодо нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 про те, що він обирає свого сина, ОСОБА_1 для отримання догляду суд зазначає, що вказана заява також не містить відомостей про відсутність у нього інших родичів першого або другого ступеня, які можуть здійснювати за ним постійний догляд. Крім того, нотаріус за вказаних обставин лише посвідчував підпис ОСОБА_2 , встановлював його особу та обсяг цивільної дієздатності, проте не здійснював перевірку та встановлення фактів, викладених у вказаній заяві.

З огляду на викладене, суд вважає, що розглядаючи рапорт позивача про звільнення з військової служби разом із доданими документами, відповідач дійшов правильного висновку, що позивачем не було надано документів, які підтверджують відсутність у його батька інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за ним постійний догляд.

Тож у ході розгляду справи суд не встановив порушень прав позивача з боку відповідача у межах спірних правовідносин, пов`язаних зі звільненням позивача з військової служби.

Суд також враховує, що наказом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16.01.2025 №22 (по стройовій частині) молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , випускника навчального батальйону резерву офіцерського складу, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 січня 2025 року №24 на посаду командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 з 16 січня 2025 року виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та всіх видів забезпечення. Отже, станом на момент розгляду справи позивач був направлений для проходження військової служби до іншої військової частини, а правовідносини між ним та відповідачем з приводу проходження військової служби припинилися. За вказаних умов відповідач не вправі приймати будь-які рішення, пов`язані з виконанням позивачем обов`язків публічної служби.

Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення із рапортом про звільнення з військової служби за наявності належних доказів, що підтверджують підстави для такого звільнення.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Героїв Майдану, 32; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна