Справа № 140/14679/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14679/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРДЕК» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРДЕК» (далі ТзОВ «ІНТЕРДЕК», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою митного оформлення в режимі імпорту товару позивач подав до Волинської митниці митну декларацію (далі - МД) №24UA06U7 від 13.08.2024, в якій митну вартість товару визначено за основним методом - за ціною договору (контракту). Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/002059. При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товару, що ввозиться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи, не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.

Позивач не погоджується із таким рішенням та зазначає, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару уповноваженою ним особою були подані передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) необхідні документи, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України (тобто чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця), у зв`язку з чим давали можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (за основним методом).

Відтак, позивач вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.89-98). В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, зокрема: відповідно до рахунка-фактури від 02.08.2024 №1252-24 умови поставки зазначено 50% передоплати, 50% перед відвантаженням, однак банківського платіжного документа, що підтверджує вартість товару не подано до митного оформлення; згідно графи 22 МД вартість товару становить 20626 євро, що суперечить загальній сумі, зазначеній в банківських платіжних документах - 37946 євро (від 01.08.2024 №LV133884/240801 - 18875 євро та від 26.07.2024 №LV133520/240726 - 19071 євро); банківський платіжний документ від 26.07.2024 №LV133520/240726 містить інформацію щодо оплати за інвойсом від 25.07.2024 №1010-24, що не стосується даного митного оформлення; відповідно до рахунка на оплату від 13.08.2024 №109 зазначені експедиційні послуги в сумі 1000 грн., дані витрати не включено як складові митної вартості товару; згідно пункту 3.1 додаткової угоди №1 від 13.06.2024 до контракту від 22.02.2024 №1-2202 ціна товару визначається в проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту, однак проформи-інвойси не подано до митного оформлення; згідно договору-заявки від 01.08.2024 №01/08/1 вага товару становить 4000 кг, однак до митного оформлення надано пакувальні листи на загальну вагу товару 5150 кг (пакувальний лист від 05.08.2024 №б/н - 4750 кг, від 02.08.2024 №б/н - 400 кг); відповідно до договору-заявки від 01.08.2024 №01/08/1 завантаження товару датується 05.08.2024, що суперечить даті завантаження, зазначеній в автотранспортній накладній від 02.08.2024 № 001503 02.08.2024; сума фрахту за товар, вагою 4000 кг, згідно договору-заявки від 01.08.2024 №01/08/1 становить 65000 грн., з яких, згідно довідки про транспортні витрати від 09.08.2024 №4, 55000 грн. по маршруту м. Стамбул - митний перехід Порубне. Інформації щодо суми транспортних витрат по загальній вазі товару 5150 кг декларантом не надано. Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Крім того, відповідач зазначає, що за МД №24UA06U7 від 13.08.2024 відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР, які передбачали необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи.

Декларант надав лист-пояснення від 13.08.2024 №58 щодо поданих до митного оформлення документів, крім того, листом від 13.08.2024 №59 повідомлено про відсутність інших документів.

В подальшому митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2 та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/002059. Митну вартість товару визначено на підставі інформації, яка міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар 1 на рівні 6,22 дол.США/кг за МД 24UA72U0 від 06.08.2024; товар 2 - на рівні 6,45 дол.США/кг за МД 24UA39U6 від 18.07.2024.

З огляду на наведене вище, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2 є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 06.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

22.02.2024 між ТзОВ «ІНТЕРДЕК» (покупець) та компанією ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI (продавець) було укладено контракт на поставку товарів №1-2202, за умовами якого продавець приймає на себе зобов`язання продавати генератори покупцю, а покупець зобов`язується оплачувати та приймати товар, в порядку та на умовах, визначених даним контрактом. Асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані, необхідні для організації поставок товару, визначаються у специфікаціях, погоджених покупцем, які є невід`ємною частиною даного контракту. Термін відвантаження продавцем товару протягом 30 банківських днів з дати отримання 100% оплати за товар. Поставка товару здійснюється на умовах EXW ISTANBUL (Інкотермс 2010) м. Стамбул, Туреччина, якщо інші умови не зазначені в інвойсі. При цьому, вартість товару включає вартість завантаження товару. Ціна товару визначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного контракту (а.с.26-30).

13.06.2024 сторони уклали додаткову угоду, якою пункт 1.3 контракту виклали в наступній редакції: «асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані, необхідні для організації поставок товару, визначаються у рахунках-проформах, погоджених сторонами, які є невід`ємною частиною даного контракту» (а.с.31-32).

13.08.2024 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару («дизельний генератор SGN33 4 шт, дизельний двигун ZH4105ZD 1 шт») декларант позивача подав МД №24UA06U7 (а.с.20-21). Фактурна вартість товару становить 20 626,00 дол./США (еквівалентно 930 352,23 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 985 352,23 грн. з урахуванням транспортних витрат у сумі 55 000,00 грн. До митної декларації додано: контракт на поставку товарів від 22.02.2024 №1-2202 (а.с.26-30); додаткову угоду від 13.06.2024 №1 (а.с.31-32); рахунок-фактуру (інвойс) від 31.07.2024 №1012-24 (а.с.33-34); рахунок-фактуру (інвойс) від 02.08.2024 №1252-24 (а.с.37-38); платіжні документи в іноземній валюті від 26.07.2024 №LV133520/240726 та від 01.08.2024 №LV133884/240801 (а.с.39-42); договір-заявку на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 №01/08/1 (а.с.43); рахунок на оплату від 13.08.2024 №109 (а.с.44); довідку про транспортні витрати від 09.08.2024 №4 (а.с.45); автотранспортні накладні №001503 та №1012/24 (а.с.46-49); технічні паспорти товару (а.с.50-51); пакувальні листи від 02.08.2024 та 05.08.2024 (а.с.58-61); митну декларацію країни відправлення №24341200ЕХ00269875 від (а.с.56-57); сертифікат походження NO B 1402031 (а.с.62-63); транзитний товаросупроводжувальний документ №24TR4997 (а.с.52-55).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: виписку з бухгалтерської документації; банківський платіжний, що стосується товару; проформу-інвойс; транспортні (перевізні) документи; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

На електронне повідомлення митниці позивач надав листи від 13.08.2024 №58 (а.с.64) та від 13.08.2024 №59 (а.с.65).

14.08.2024 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000231/2 (а.с.16) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/002059 (а.с.7).

У графі 33 оскаржуваного рішення від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: відповідно до рахунка-фактури від 02.08.2024 №1252-24 умови поставки зазначено 50% передоплати, 50% перед відвантаженням, однак банківського платіжного документа, що підтверджує вартість товару не подано до митного оформлення; згідно графи 22 МД вартість товару становить 20626 євро, що суперечить загальній сумі, зазначеній в банківських платіжних документах - 37946 євро (від 01.08.2024 №LV133884/240801 - 18875 євро та від 26.07.2024 №LV133520/240726 - 19071 євро); банківський платіжний документ від 26.07.2024 №LV133520/240726 містить інформацію щодо оплати за інвойсом від 25.07.2024 №1010-24, що не стосується даного митного оформлення; відповідно до рахунка на оплату від 13.08.2024 №109 зазначені експедиційні послуги в сумі 1000 грн., дані витрати не включено як складові митної вартості товару; згідно пункту 3.1 додаткової угоди №1 від 13.06.2024 до контракту від 22.02.2024 №1-2202 ціна товару визначається в проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту, однак проформи-інвойси не подано до митного оформлення; згідно договору-заявки від 01.08.2024 №01/08/1 вага товару становить 4000 кг, однак до митного оформлення надано пакувальні листи на загальну вагу товару 5150 кг (пакувальний лист від 05.08.2024 №б/н - 4750 кг, від 02.08.2024 №б/н - 400 кг); відповідно до договору-заявки від 01.08.2024 №01/08/1 завантаження товару датується 05.08.2024, що суперечить даті завантаження, зазначеній в автотранспортній накладній від 02.08.2024 № 001503 02.08.2024; сума фрахту за товар, вагою 4000 кг, згідно договору-заявки від 01.08.2024 №01/08/1 становить 65000 грн., з яких, згідно довідки про транспортні витрати від 09.08.2024 №4, 55000 грн. по маршруту м. Стамбул - митний перехід Порубне. Інформації щодо суми транспортних витрат по загальній вазі товару 5150 кг декларантом не надано. Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару визначено за резервним методом згідно з статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, рівень митної вартості товару №1 на рівні 6,22 дол.США/кг за МД 24UA72U0 від 06.08.2024; товар 2 - на рівні 6,45 дол.США/кг за МД 24UA39U6 від 18.07.2024.

Товар було випущено у вільний обіг за МД №24UA20U7 від 14.08.2024 (а.с.28-29).

Крім того, 19.09.2024 позивач в порядку частини восьмої статті 55 МК України подав митному органу заяву про надання додаткових документів та просив скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2 (а.с.66). До заяви позивач додав наступні документи: запит про надання роз`яснень від 14.08.2024 №14/08 (а.с.69); лист-роз`яснення від 18.09.2024 №18/09/2 (а.с.70); платіжну інструкцію від 21.08.2024 №332 (а.с.71); додаткову угоду №1 до договору-заявки №01/08/1 на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 (а.с.72); додаткову угоду від 27.07.2024 №2 до контракту на поставку товарів від 22.02.2024 №1-2202 (а.с.73-74); інвойс від 25.07.2024 №1010-24 (а.с.25-26).

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Так, до МД №24UA06U7 від 13.08.2024 декларант позивача подав наступні документи: контракт на поставку товарів від 22.02.2024 №1-2202 (а.с.26-30); додаткову угоду від 13.06.2024 №1 (а.с.31-32); рахунок-фактуру (інвойс) від 31.07.2024 №1012-24 (а.с.33-34); рахунок-фактуру (інвойс) від 02.08.2024 №1252-24 (а.с.37-38); платіжні документи в іноземній валюті від 26.07.2024 №LV133520/240726 та від 01.08.2024 №LV133884/240801 (а.с.39-42); договір-заявку на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 №01/08/1 (а.с.43); рахунок на оплату від 13.08.2024 №109 (а.с.44); довідку про транспортні витрати від 09.08.2024 №4 (а.с.45); автотранспортні накладні №001503 та №1012/24 (а.с.46-49); технічні паспорти товару (а.с.50-51); пакувальні листи від 02.08.2024 та 05.08.2024 (а.с.58-61); митну декларацію країни відправлення №24341200ЕХ00269875 від (а.с.56-57); сертифікат походження NO B 1402031 (а.с.62-63); транзитний товаросупроводжувальний документ №24TR4997 (а.с.52-55).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, контрактом на поставку товарів від 22.02.2024 №1-2202 визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця.

Відповідно до інвойсів від 31.07.2024 №1012-24 та від 02.08.2024 №1252-24 загальна вартість товару становить 20 626,00 євро (18 875,00 євро за інвойсом від 31.07.2024 №1012-24 та 1751,00 євро за інвойсом від 02.08.2024 №1252-24).Даними документами визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну, умови оплати.

Ціна товару в інвойсах від 31.07.2024 №1012-24 та від 02.08.2024 №1252-24 (20 626,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA06U7 від 13.08.2024 (графа 22).

До митної декларації надано платіжні документи від 26.07.2024 №LV133520/240726 та від 01.08.2024 №LV133884/240801, відповідно до яких позивач на виконання умов контракту на поставку товарів від 22.02.2024 №1-2202, перерахував на рахунок продавця кошти в загальній сумі 37 946,00 євро по інвойсах від 25.07.2024 №1010-24 та від 31.07.2024 №1012-24. При цьому, суд зауважує, що постачальником на дизельний двигун № НОМЕР_1 , який містився в інвойсі від 25.07.2024 №1010-24, був виписаний окремий інвойс за №1252-24. Даний товар був складовою частиною товару, зазначеного в інвойсі №1010-24 від 25.07.2024 (а.с.75-76). Однак, у зв`язку з тим, що постачальником ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI товар поставлявся частинами, по мірі його виготовлення та наявності, на «дизельний двигун ZH4105ZD» було виставлено окремий інвойс за №1252-24 від 02.08.2024.

Суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в МД №24UA06U7 від 13.08.2024 фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в інвойсах від 31.07.2024 №1012-24 та від 02.08.2024 №1252-24. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.

Крім того, визначаючи митну вартість за першим методом за МД №24UA06U7 від 13.08.2024, декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (55 000,00 грн.), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією договором-заявкою на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 №01/08/1, рахунком на оплату від 13.08.2024 №109 та довідкою про транспортні витрати від 09.08.2024 №4.

Отже, заявлена декларантом за першим методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, при цьому товарно-супровідні документи не містять відомостей, що відповідно до визначених сторонами контракту умов позивач має нести інші витрати.

Щодо аргументів відповідача у спірному рішенні про те, що відповідно до рахунка-фактури від 02.08.2024 №1252-24 умови поставки зазначено 50% передоплати, 50% перед відвантаженням, однак банківського платіжного документа, що підтверджує вартість товару не подано до митного оформлення, суд зауважує, що, як уже зазначалося позивач на виконання умов контракту на поставку товарів від 22.02.2024 №1-2202, перерахував на рахунок продавця кошти в загальній сумі 37 946,00 євро по інвойсах від 25.07.2024 №1010-24 та від 31.07.2024 №1012-24. При цьому, постачальником на дизельний двигун № НОМЕР_1 , який містився в інвойсі від 25.07.2024 №1010-24, був виписаний окремий інвойс за №1252-24. Тобто, дизельний двигун № НОМЕР_1 був складовою частиною товару, зазначеного в інвойсі №1010-24 від 25.07.2024 (надавався позивачем разом з заявою від 19.09.2024). Однак, у зв`язку з тим, що постачальником ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI товар поставлявся частинами, по мірі його виготовлення та наявності, на «дизельний двигун ZH4105ZD» було виставлено окремий інвойс за №1252-24 від 02.08.2024. При цьому, інвойс від 25.07.2024 №1010-24 був повністю оплачений позивачем платіжною інструкцією від 26.07.2024 №LV133520/240726, що вбачається із призначення платежу. Відповідно інвойс №1252-24 від 02.08.2024 окремо не оплачувався, так як даний товар був вже оплачений 26.07.2024 платіжною інструкцією №LV133520/240726. У поясненні від 13.08.2024 №58 позивач зазначав, що згідно платіжної інструкції №LV133520/240726 частина товару вже заїхала по попередній поставці. Отже, вказаними документами підтверджується, що інвойс від 02.08.2024 №1252-24 був повністю оплачений позивачем платіжною інструкцією від 26.07.2024 №LV133520/240726, а тому твердження відповідача про відсутність банківського документа, що підтверджує оплату товару за інвойсом від 02.08.2024 №1252-24 не відповідають дійсності. При цьому, з врахуванням вищевказаних обставин, також повністю спростовуються зауваження митного органу про те, що банківський платіжний документ від 26.07.2024 №LV133520/240726 містить інформацію щодо оплати за інвойсом від 25.07.2024 №1010-24, що не стосується даного митного оформлення, оскільки як уже зазначалося на «дизельний двигун ZH4105ZD», який спочатку входив до інвойсу від 25.07.2024 №1010-24 було виставлено окремий інвойс за №1252-24 від 02.08.2024. У той же час оплата за «дизельний двигун ZH4105ZD» була проведена платіжним документом від 26.07.2024 №LV133520/240726 на підставі інвойсу від 25.07.2024 №1010-24.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що вартість товару 20626 євро, суперечить загальній сумі, зазначеній в банківських платіжних документах - 37946 євро, оскільки як уже зазначалося, позивач платіжними документами в іноземній валюті від 26.07.2024 №LV133520/240726 та від 01.08.2024 №LV133884/240801 здійснив оплату вартості товару по інвойсах від 25.07.2024 №1010-24 (на суму 19 071,00 євро) та від 31.07.2024 №1012-24 (на суму 18 875,00 євро), що в загальній сумі складає 37 946,00 євро.

Крім того, безпідставними є аргументи відповідача про не включення експедиційних послуг в сумі 1000,00 грн. до митної вартості оцінюваного товару, оскільки суд зауважує, що в рамках виконання сторонами своїх зобов`язань за договором-заявкою від 01.08.2024 №01/08/1, експедитором було надано позивачу рахунок на оплату від 13.08.2024 №109, згідно якої оплата за експедиційні послуги на території України складає 1000,00 грн. Однак суд зазначає, що у відповідності до пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України до складу митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення товару на територію України. У довідці про транспортно-експедиційні витрати від 09.08.2024 №4 включена оплата за експедиційні послуги по території України в сумі 1000,00 грн. Згідно з формулювання, зазначеного у довідці: «оплата за експедиційні послуги по території України» послуга надається після ввезення, а тому не підлягає включенню до складу митної вартості на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України.

Щодо тверджень відповідача про ненадання рахунку-проформи, суд зазначає, що рахунок-проформа в даному випадку не є документом, що підтверджує митну вартість, оскільки імпортований товар є об`єктом купівлі-продажу; проформа-інвойс у міжнародній комерційній практиці є документом, який виписаний до того, як стає відомою повна інформація про товари, містить відомості про ціну товару, але не є розрахунковим документом та не містить вимоги про сплату визначеної в ньому суми, дані проформи-інвойсу можуть змінитися в процесі остаточного узгодження, зокрема щодо кількості, ціни товару тощо. У свою чергу, саме інвойс (рахунок-фактура) це документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити.

Щодо розбіжностей у вазі товару, які містяться у договорі-заявці від 01.08.2024 №01/08/1 та в пакувальних листах, то суд зауважує, що листом від 13.08.2024 №58 товариство повідомило митний орган, що в договорі-заявці від 01.08.2024 №01/08/1 була допущена помилка у вазі товару, правильною є вага товару 5150 кг згідно пакувальних листів. Також слід звернути увагу, що 01.08.2024 між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «ІНТЕРДЕК» була укладена додаткова угода №1 до договору-заявки №01/08/1 на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 (а.с.72), якою сторони внесли зміни щодо ваги товару, зазначивши вагу 5150 кг. Зазначена додаткова угода була подана митному органу разом із заявою від 19.09.2024. Вищевказаними обставинами спростовуються також твердження відповідача щодо відсутності інформації щодо суми транспортних витрат по загальній вазі товару 5150 кг, оскільки як уже зазначалося в договорі-заявці від 01.08.2024 №01/08/1 була допущена помилка у вазі товару, а тому правильною є вага товару 5150 кг. Відтак, надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на транспортування товару, стосувалися товару загальною вагою 5150 кг, а не 4000 кг, як помилково було зазначено експедитором у договорі-заявці від 01.08.2024 №01/08/1.

З приводу зауважень митного органу щодо невідповідності дати завантаження товару, яка зазначена у договорі-заявці від 01.08.2024 №01/08/1 та в автотранспортній накладній, то варто зазначити, що позивач вказує, що товар завантажувався 02.08.2024 та 05.08.2024. У той же час, суд погоджується з твердженнями позивача, що вказані розбіжності не вливають на правильність визначення митної вартості товару. Крім того, суд зазначає, що договір-заявку від 01.08.2024 №01/08/1 складає експедитор, а тому позивач не може нести відповідальності у вигляді сплати додаткових митних платежів за помилки, допущені експедитором у договорі-заявці.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд зазначає, що вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частинах третій-четвертій статті 53 МК України та про надання яких вказано у повідомленні декларанту може мати місце лише тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.

При цьому суд зазначає, що ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Щодо необхідності надання банківських платіжних документів, то суд зауважує, що такі надавалися позивачем під час митного оформлення товару, а тому відсутня потреба у повторному їх наданні.

Ненадання додаткових документів (прайс-листів, каталогів, специфікацій виробника товару) також не свідчить про недобросовісність позивача та не може позбавляти його можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами частини другої статті 53 МК України підтверджують митну вартість товару.

Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

Щодо необхідності надання транспортних (перевізних) документів, то суд зауважує, що декларантом позивача під час митного оформлення товару було надано документи, які підтверджували вартість понесених витрат на перевезення товару, а тому необхідності повторного витребування вказаних документів не було. Теж саме стосується і митної декларації країни відправлення, оскільки така надавалася під час митного оформлення товару.

З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також в поданих до митного оформлення документах ціна товару визначена за одиницю товару (за штуку), тоді як митний орган у спірному рішенні визначив відкориговану митну вартість товару не за одиницю товару, а за кілограм.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2 є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення належить задовольнити.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн., сплачений платіжною інструкцією від 30.09.2024 №453.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 12.09.2024 №12/09/24, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ПРЕМІУМ СЕРВІС» та позивачем (а.с.79-81), акта приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2024 (а.с.82), рахунку-фактури від 27.09.2024 №27/09/24-1 (а.с.83), платіжної інструкції від 30.09.2024 №452 (а.с.84).

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2024 адвокатським об`єднанням надано такі послуги: надання правових консультацій та роз`яснень з питань рішення про коригування митної вартості товару (2 год) - 2000,00 грн, складання позовної заяви (8 год) - 8000,00 грн., всього 10000,00 грн. Платіжна інструкція від 30.09.2024 №452 підтверджує оплату послуг згідно вищевказаного акта приймання-передачі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд зазначає, що предметом позову є рішення про коригування митної вартості; спірні правовідносини регулюються нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню адвокатом, не передбачають. При цьому такі послуги, як надання правових консультацій та роз`яснень з питань правомірності винесення оскаржуваного рішення охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; сталу судову практику Верховного Суду у цій категорії справ) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 7028,00 грн. (з них: судовий збір в сумі 3028,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.).

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 14.08.2024 №UA205140/2024/000231/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРДЕК» судові витрати у сумі 7028,00 грн. (сім тисяч двадцять вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРДЕК» (03065, місто Київ, вулиця Козелецька, 24, ідентифікаційний код 39211542).

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385).

Суддя О. О. Андрусенко