Справа № 320/33473/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року за адміністративним позовом Приватного підприємства "Будпостач" до Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Приватне підприємство "Будпостач" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним і скасувати рішення Тернопільської митниці від 07.09.2023 № UA403070/2023/000150/1 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці 07.09.2023 № UA403070/2023/000150/1 про коригування митної вартості товарів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що за результатами опрацювання документів, поданих позивачем з метою митного оформлення товару, митним органом у таких документах виявлені розбіжності та невідповідності. У зв`язку з цим, уповноваженій особі декларанта направлено вимогу про надання додаткових документів. Однак, уповноваженою особою декларанта додаткових документів не надано, а листом № М245-23-1 від 06.09.2023 повідомлено про те, що до митної декларації декларантом надані всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість, та надати інші документи можливості немає. Тому, Тернопільською митницею для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості № UA403070/2023/000150/1 від 07.09.2023 використано рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, а саме: відповідно до раніше визнаної (визначеної) митної вартості товарів, зокрема, товару №1 - за ЕМД №UA408020/2023/048436 від 08.08.2023 на рівні 2,01 дол. США/кг.

На думку апелянта, висновок суду першої інстанції щодо необхідності зазначення у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснень щодо зроблених коригувань та обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки з врахуванням затверджених Мінфіном Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, є обов`язковим лише у разі прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості за Методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст. 59 МК України), або Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст. 60 МК України), тобто за другим або ж третім методом визначення митної вартості.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 19 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Тернопільської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року за адміністративним позовом Приватного підприємства "Будпостач" до Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що відповідач в електронному повідомленні витребував додаткові документи, проте не вказав жодних підстав, що визначені у ч. 3 ст. 53 МК України, для

витребування таких документів.

Також, на переконання позивача, відповідач у графі 33 спірного рішення не навів обґрунтованих сумнівів для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.

Крім того, позивач наголошує, що відповідач не вказав обсяг партії, умови поставки, комерційні умови товарів, взятих за основу при визначенні митної вартості.

У зв`язку із звільненням судді-доповідача ОСОБА_1 у цій справі з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду з підстав подання заяви про відставку здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 320/33473/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2024 року, справа № 320/33473/23 передана судді-доповідачу - Бєловій Л.В.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року справу № 320/33473/23 прийнято до провадження.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

В апеляційній скарзі викладено клопотання відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Щодо такого клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною другою статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні, тому підстави для проведення відеоконференції відсутні.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2019 між позивачем (далі - покупець) та компанією QINGDAO WING INDUSTRIES CO.,LIMITED (Китай) (далі - продавець) укладено контракт № 1216 відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець купує товари (тачки, приладдя, запасні частини до них) в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

24.02.2020 для організації перевезення товару позивач уклав з ТОВ "Мерск Україна Лтд" (далі - експедитор) договір транспортного експедирування № UA00072711.

14.02.2022 для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (далі перевізник) договір № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

20.06.2023 продавець надав позивачу прайс лист щодо ціни імпортованих товарів та комерційний інвойс № 2023SSL-023, на загальну суму 64 815,00 доларів США.

20.06.2023 продавець надав позивачу прайс лист щодо ціни імпортованих товарів та комерційний інвойс № 2023SSL-023, на загальну суму 64 815,00 доларів США.

24.06.2023 продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № 228160181.

03.07.2023 на товари вказані в комерційному інвойсі був виписаний сертифікат походження № 23С3702М4456/00006.

19.07.2023 на підставі контракту № 1216 позивач платіжною інструкцією № 145 перерахував продавцю кошти, як оплату за товар, в розмірі 64 815,00 доларів США.

10.08.2023 експедитор виписав позивачу для оплати рахунок - фактуру на оплату транспортних витрат № .

10.08.2023 перевізник виписав позивачу для оплати транспортних витрат інвойси № , № .

27.07.2023 експедитор виписав довідку про транспортні витрати № 24, згідно з якою розмір транспортних витрат по перевезенню вантажу за територією України становить 110 802,09 грн та 4 469,81 доларів США.

Відповідно до залізничної накладної УМВС від 17.08.2023 № товари залізничним транспортом були доставлені до відповідача.

05.09.2023 продавець підготував лист щодо описок в коносаменті.

06.09.2023 позивач подав відповідачу митну декларацію № 23UА40U9 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму за рахунком 64 815,00 доларів США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації 06.09.2023 № 23UА40U9 декларант додав передбачені ст. 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації та у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА403070/2023/000246, виписаної відповідачем, а саме:

контракт від 23.08.2019 № 1216 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього;

договори від 24.02.2020 № UА00072711, від 14.02.2022 № UА00072649 для перевезення товарів до України;

прайс лист від 20.06.2023 щодо ціни товарів;

комерційний інвойс від 20.06.2023 № 2023SSL-023 для оплати товарів позивачем;

коносамент від 24.06.2023 № 228160181;

сертифікат походження від 03.07.2023 № 23С3702М4456/00006

платіжну інструкцію від 19.07.2023 № 145 про оплату товару;

рахунки від 10.08.2023 № № , , для оплати наданих транспортних послуг;

довідку про транспортні витрати від 06.09.2023 № 24 ;

залізничну накладну УМВС від 17.08.2023 № ;

лист від 05.09.2023 щодо описок в коносаменті.

06.09.2023 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення № 933546, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи: "- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - якщо рахунок сплачено; - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.".

06.09.2023 у відповідь на повідомлення, позивач направив до митного органу лист № М245-23-1, яким повідомив про протиправність витребування додаткових документів.

07.09.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2023/000150/1, яким "Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару № 1 взято інформацію щодо вартості товару згідно митного оформлення, яке вже здійснено за ЕМД№ UА408020/2023/048436 від 08.08.2023 на рівні 2,01 дол США/кг.".

07.09.2023 відповідач виписав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403070/2023/000246.

07.09.2023 з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією № 23UА69U0, по якій було надмірно сплачено митні платежі (мито в розмірі 92 619,65 грн, ПДВ в розмірі 203 763,23 грн) всього на загальну суму 296 382,88 грн.

Позивач, не погодившись з таким рішенням митного органу, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України. У зв`язку з чим, рішення про коригування митної вартості товарів від 07.09.2023 № UA403070/2023/000150/1 не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються, зокрема Митним кодексом України.

Відповідно до положень статті 49,50 Митного кодексу України (далі - МК України) (тут і далі по тесту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень статті 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом із цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа №21-591а15).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Отже, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації 06.09.2023 № 23UА40U9 додав передбачені ст. 53 МК України документи, а саме:

контракт від 23.08.2019 № 1216 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього;

договори від 24.02.2020 № UА00072711, від 14.02.2022 № UА00072649 для перевезення товарів до України;

прайс лист від 20.06.2023 щодо ціни товарів;

комерційний інвойс від 20.06.2023 № 2023SSL-023 для оплати товарів позивачем;

коносамент від 24.06.2023 № 228160181;

сертифікат походження від 03.07.2023 № 23С3702М4456/00006

платіжну інструкцію від 19.07.2023 № 145 про оплату товару;

рахунки від 10.08.2023 № № , , для оплати наданих транспортних послуг;

довідку про транспортні витрати від 06.09.2023 № 24 ;

залізничну накладну УМВС від 17.08.2023 № ;

лист від 05.09.2023 щодо описок в коносаменті.

У подальшому, 06.09.2023 відповідач, у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось), направив до декларанта електронне повідомлення № 933546, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи:

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- якщо рахунок сплачено: - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо здійснювалося страхування: - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.".

У свою чергу, декларант листом № М245-23-1 від 06.09.2023 повідомив митницю про те, що до митної декларації декларантом надані всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість. Надати інші документи можливості немає.

Щодо твердження відповідача у повідомленні про те, що "У зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось)" та про витребування документів "якщо здійснювалося страхування. - страхові документ, а також документи, що містять відомості про вартість страхування", то митному органу позивачем разом з митною декларацією надано довідку про транспортні витрати ТОВ "Мерск Україна Лтд" від 06.09.2023 № 24, у якій зазначено, що вантаж не страхувався.

Відповідно до п. 3 ч. 2 статті 53 Митного кодексу України - декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості товарів страхові документи та документи що підтверджують вартість страхування (якщо таке здійснювалось).

У пункті 5 Висновків Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, взятої до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 зазначено, що "якщо, за твердженням декларанта, страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту".

Щодо витребування відповідачем: "транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів", то митному органу позивачем надана довідка про транспортні витрати ТОВ "Мерск Україна Лтд" від 06.09.2023 № 24.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14, адміністративне провадження № К/9901 /5149/18, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Щодо витребування відповідачем документів: "якщо рахунок сплачено: - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару", то митному органу надано платіжну інструкцію № 145 від 19.07.2023 про оплату товару в розмірі 64 815 доларів США, що співпадає з ціною, зазначеною у комерційному інвойсі.

Колегія суддів зазначає, що в електронному повідомленні відповідач не навів жодних підстав для витребування додаткових документів, не навів жодних доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Надіслане митницею повідомлення про надання документів не містить інформації, що дозволяла б з`ясувати, які саме відомості про складові числового значення митної вартості відсутні або не підтверджуються поданими позивачем документами.

Крім того, відповідач в електронному повідомленні зобов`язав позивача надати додаткові документи, проте, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, чим необґрунтовано обмежив позивача в можливості довести митному органу правильність визначення митної вартості товару за основним методом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 01.12.2023 у справі 810/3766/16, наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Отже, митний орган в електронному повідомленні не обґрунтував причини витребування додаткових документів, не зазначив конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2023/000150/1, яким "Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ.

За основу для обрахунку митної вартості даного товару № 1 взято інформацію щодо вартості товару згідно митного оформлення, яке вже здійснено за ЕМД№ UА408020/2023/048436 від 08.08.2023 на рівні 2,01 дол США/кг.".

Що стосується посилання відповідача у спірному рішенні на те, що "АСУР згенеровано наступні форми митного контролю щодо контролю митної за кодами МФ 105-2, 106-2.", то колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 3 ст. 53 МК України митний орган уповноважений витребувати додаткові документи виключно з трьох підстав:

документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості;

документи мають наявні ознаки підробки;

документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, згенеровані системою управління ризиками форми митного контролю не можуть бути підставою для витребування додаткових документів, оскільки виключно на підставі ч. 3 ст. 53 МК України митний орган може витребувати додаткові документи.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, зазначеною у постанові від 25.02.2020 у справі №260/718/19, спрацювання системи управління ризиками АСАУР, є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Верховний Суд зауважив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС Держмитслужби України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному рішенні про те, що "У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару, враховуючи також те, що митна вартість подібного товару від даного виробника (QINGDAO WING INDUSTRIES CO.,LIMITED.) згідно бази даних Держмитслужби щодо оформлених раніше митними органами товарів є вищою", то відповідно до п. 1 Висновків Узагальнення практики, взятої до відома Постановою Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 № 2, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 Митного кодексу України, є підставою для витребування додаткових документів.

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному рішенні про те, що "відповідно до залізничної накладної від 17.08.2023 № до виконання перевезення вантажу залізничним транспортом залучалась третя особа - РКР CARGO CONNET Sp.z.o.o. Проте декларантом не надано жодних документів, які засвідчують договірні засади надання вказаних послуг та документів, які б містили інформацію щодо числових значень експедиторської винагороди за експедирування залізничного транспортування вантажу.", то сам по собі факт неподання документів не свідчить про наявність у митного органу підстав, передбачених ч.3. ст. 53 МК України для витребування документів. Окрім того, позивачем подано довідку про транспортні витрати ТОВ "Мерск Україна Лтд" від 06.09.2023 № 24.

У пункті 14 Висновків Узагальнення практики, взятої до відома Постановою Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 № 2, визначено, що "...Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів".

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному рішенні про те, що "оплату згідно з платіжним дорученням від 19.07.2023 № 145 неможливо ідентифікувати з датою поставкою, оскільки посилання виключно на договір від 23.08.2019№ 1216", то відповідач не довів яким чином вказане твердження впливає на визначення складових митної вартості товарів.

Крім цього, в платіжній інструкції від 19.07.2023 № 145 зазначено загальну суму 64 815,00 доларів США, що повністю збігається з сумою зазначеною в інвойсі від 20.06.2023 № 2023SSL-023.

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному рішенні про те, що "прайс-лист від 20.06.2023 № б/н містить інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FOB, що обмежує конкурентність;", то такий висновок митного органу суперечить пункту 13 Висновків Узагальнення практики, взятої до відома Постановою Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 № 2, згідно з яким, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності митним органам заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку з наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).

Прайс-лист відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України законодавцем не віднесений до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Отже, оскільки прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару конкретному покупцю, а й на загальний доступ можливих покупців на власний розсуд.

Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 01.07.2022 у справі № 440/4486/18, «щодо посилань відповідача на те, що задекларовані ціни на товар позивача не можуть вважатися дійсною вартістю товару у розумінні статті VІІ ГАТТ, оскільки прайс-листи від продавця встановлені для одного підприємства, то колегія суддів також не погоджується з такими доводами, оскільки вони є безпідставними та жодним чином не впливають на правильність визначення митної вартості товару позивачем за першим методом з огляду на підтвердження ним заявленої митної вартості товару документами, передбаченими частиною другою статті 53 МК України.».

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному рішенні про те, що "в поданому до митного оформлення коносаменті від 24.06.2023 № 228160181 печатка на документах зроблена за допомогою кольорового копіювання, що може викликати сумнів в оригінальності документів", то такі доводи є необґрунтованими, оскільки відповідач не є експертом з виявлення підозрілих печаток. Жодних експертиз з цього питання не проводилось. Отже, такий довід відповідача не є обґрунтованим та не може слугувати підставою для донарахування митних платежів.

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному рішенні про те, що "до митного оформлення не подано рахунки про оплату транспортних витрат відповідно до рахунків від 10.08.2023 № , від 10.08.2023 № та від 10.08.2023 № .", то відповідач також не довів яким чином вказане твердження впливає на визначення складових митної вартості товарів.

Відповідно до п. 11 Висновків Узагальнення практики, взятої до відома Постановою Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 № 2, для висновку про наявність розбіжностей між документами, поданими на підтвердження митної вартості товарів, необхідно правильно встановити зміст цих документів як доказів у митній справі.

Втім, відповідач не вказав обсяг партії, умови поставки, комерційні умови товарів, взятих за основу при визначенні митної вартості

Відповідач у спірному рішенні зазначив: "Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару № 1 взято інформацію щодо вартості товару згідно митного оформлення, яке вже здійснено за ЕМД№ UА408020/2023/048436 від 08.08.2023 на рівні 2,01 дол. США/кг ".

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, визначено, що "у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні".

Згідно з пунктом 3.2. Узагальнення, взятого до відома Постановою Пленуму ВАС України від 13.03.2017 № 2, встановлено, що "суди повинні мати на увазі, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу". Відповідно до пункту 3.4. вказаного Узагальнення встановлено, що "при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів. У ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості".

Отже, відповідач у спірному рішенні не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, не вказав у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії подібних товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Крім цього, у спірному рішенні не наведено цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та не пояснив з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 17.11.2022 у справі №807/221/18, «у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за резервним методом».

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу;

зовнішньоекономічний договір (контракт);

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для підтвердження заявленої митної вартості декларант додав всі наявні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, а саме: контракт від 23.08.2019 № 1216 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього; договори від 24.02.2020 № UА00072711, від 14.02.2022 № UА00072649 для перевезення товарів до України; прайс-лист від 20.06.2023 щодо ціни товарів; комерційний інвойс від 20.06.2023 № 2023SSL-023 для оплати товарів позивачем; коносамент від 24.06.2023 № 228160181; сертифікат походження від 03.07.2023 № 23С3702М4456/00006; платіжну інструкцію від 19.07.2023 № 145 про оплату товару; рахунки від 10.08.2023 № № , , для оплати наданих транспортних послуг; довідку про транспортні витрати від 06.09.2023 № 24; залізничну накладну УМВС від 17.08.2023 № ; лист від 05.09.2023 щодо описок в коносаменті.

Товари не страхувалися, тому страхові документи не подавалися. Імпорт товарів не підлягає ліцензуванню, тому ліцензія на імпорт також не подавалася.

Отже, надані до митного оформлення документи, з урахуванням додатково наданих документів, підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.

Передбачене частиною 5 статті 54 Митного кодексу України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями, які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МКУ.

Отже, відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано позивачем.

Вказане свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів.

Митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України. У зв`язку з чим, рішення про коригування митної вартості товарів від 07.09.2023 № UA403070/2023/000150/1 не відповідає вимогам чинного законодавства України, внаслідок чого підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна