Справа № 420/9048/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 420/9048/23

адміністративне провадження № К/990/42847/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 (головуючий суддя - Хом`якова В.В.)

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 (головуючий суддя - Бітов А.І., судді - Лук`янчук О.В., Ступакова І.Г.)

у справі № 420/9048/23

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті,

Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.04.2023 № 355895 про застосування на підставі абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу на суму 17 000 грн.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність оскаржуваної постанови, оскільки така винесена на позивача, як власника транспортного засобу, а не на автомобільного перевізника, у якого транспортний засіб перебував в оренді відповідно до договору оренди. Також позивач посилається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням передбаченої законом процедури габаритно-вагового контролю. Позивач зауважує про відсутність у постанові суті порушення з посиланням на норми закону, яка порушена.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2023, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.04.2023 № 355895 про застосування до Фізичної-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000 грн.

4. При ухваленні рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що у спірних правовідносинах позивач є автомобільним перевізником, що виключає можливість застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Короткий зміст касаційної скарги та її обґрунтування

5. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державною службою України з безпеки на транспорті подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, скаржник просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

6. Підстави, на яких подана касаційна скарга скаржник вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтовуючи посилання на вказану норму процесуального закону, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду з приводу механізму реалізації Укртрансбезпекою своїх повноважень щодо визначення відповідальної особи за порушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі ненадання всіх документів, передбачених цією ж статтею, які можуть підтвердити статус такого суб`єкта.

7. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій, з посиланням на відомості товарно-транспортної накладної та наданого на розгляд справи договору оренди транспортного засобу, дійшли помилкового висновку, що позивач не є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». За позицією скаржника, наданий позивачем до суду договір оренди транспортного засобу не є достатнім доказом на підтвердження передачі транспортного засобу позивача, оскільки доказів реєстрації ним такого транспортного засобу (тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб) до суду не надано.

Позиція інших учасників справи

8. Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, відсутність якого, згідно з приписами частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційних скарг

9. Ухвалою Верховного Суду від 08.01.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті.

10. Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

11. Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області 24.02.2023 на автодорозі Н-16 39 км+800 «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» був складений акт № 349819 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано порушення пункту 22.5 ПДР України водієм ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «SCANIA R420» (2007 рік випуску), номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , та здійснював перевезення вантажу згідно ТТН № 68 від 24.02.2023.

12. Згідно вказаного акту під час перевірки виявлено перевезення вантажу (кукурудзи) з перевищенням встановленого законодавством вагових норм на 12,87% на одиночну вісь (12,98 т при нормі 11,5 т).

13. Позивач прибув на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті та надав усні пояснення, на що йому було запропоновано надати письмову претензію.

14. Позивачем 03.04.2023 подано до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті письмову претензію на акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.02.2023 № 349819 та документи, на підтвердження доводів, наведених у претензії.

15. Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті 10.04.2023 прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 355895 у сумі 17 000 грн.

16. Вказане зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

17. Абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

18. Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

19. Згідно із статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

20. Частиною першою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

21. Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

22. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина четверта статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

23. Частиною другою статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

24. Згідно із підпунктом 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

25. Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд виходить із такого.

27. Спір у цій справі виник у зв`язку із застосуванням до позивача санкцій як до перевізника, у значенні Закону України «Про автомобільний транспорт», адміністративно-господарського штрафу за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу.

28. Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що автомобіль, який перевозив вантаж, був у користуванні іншої особи, а тому позивач не є перевізником, у зв`язку з чим на нього і не може бути накладено штраф за правопорушення у сфері перевезення вантажів.

29. У касаційній скарзі відповідач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду з приводу механізму реалізації Укртрансбезпекою своїх повноважень щодо визначення відповідальної особи за порушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі ненадання всіх документів, передбачених цією ж статтею, які можуть підтвердити статус такого суб`єкта. Скаржник вказує на обов`язок перевізника надати під час перевірки всі документи, які підтверджують статус суб`єкта господарювання.

30. У світлі аргументів касаційної скарги, суд касаційної інстанції зазначає, що у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 Верховний Суд вказав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

31. Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

32. Водночас нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

33. За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21, тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

34. У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

35. У постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 Верховний Суд зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

36. Отже, положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

37. За встановлених обставин цієї справи, посадовими особами Укртрансбезпеки 24.02.2023 проведено перевірку транспортного засобу марки «SCANIA R420» (2007 рік випуску), номерний знак НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_1 .

38. Матеріалами справи підтверджується, що під час проведення перевірки водієм ОСОБА_2 було надано товарно-транспортну накладну від 24.02.2023 № 68 на перевезення вантажу, з якої вбачається, що перевізником є Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 .

39. У цій справі сторонами не заперечується, що транспортний засіб, який підлягав перевірці, був зареєстрований за ОСОБА_1 , проте останній під час розгляду справи доводив, що на момент перевірки транспортний засіб перебував у користуванні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі договору оренди транспортного засобу від 10.01.2023.

40. Перевіряючи ці доводи позивача, суди попередніх інстанцій встановили, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) 10.01.2023 укладено договiр оренди транспортного засобу, за умовами якого орендодавець передав в строкове платне користування орендареві для використання в підприємницькій діяльності автомобіль «SCANIA R420» ( НОМЕР_2 випуску), номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , що підтверджується відповідним актом передачі транспортного засобу, який міститься в матеріалах справи.

41. Суди попередніх інстанцій також встановили, що позивачем до прийняття оскаржуваної постанови, на розгляд справи про порушення був наданий договір оренди транспортного засобу з актом передачі його орендарю, та витяг з реєстру платників єдиного податку про реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з видом діяльності згідно з КВЕД «Вантажний автомобільний транспорт».

42. Касаційна скарга не містить доводів про те, що суди попередніх інстанцій встановили вказані обставини щодо особи перевізника на підставі недопустимих доказів, або ж посилань на інші порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного її вирішення.

43. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не був перевізником вантажу, у зв`язку з чим до нього не могли бути застосовані санкції за порушення вагових обмежень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. Таким чином, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

45. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

46. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

47. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі № 420/9048/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

Н.М. Мартинюк