Справа № 460/11079/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2025 року м. Рівне №460/11079/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 переглянути рапорт ОСОБА_1 з додатками щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 14.04.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення мобільних засобів вузла зв`язку. 01.04.2024 позивач звернувся до командира військової частини із рапортом про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі абзацу 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. За результатами розгляду рапорту відповідачем надано письмову відповідь щодо залишення рапорту без задоволення, оскільки у висновку довідки до акта огляду МСЕК не зазначено, що дружина позивача потребує необхідності здійснення постійного стороннього догляду. Позивач стверджує, що абзац 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» надає право на звільнення з військової служби незалежно від того, потребує дружина постійного догляду чи ні, достатньо лише самого факту наявності у позивача дружини із числа осіб з інвалідністю, з огляду на що, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач не надав, тому в силу вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 24.09.2024 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви. Встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою суду від 15.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення мобільних засобів вузла зв`язку.

14.07.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі підпункту 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Рапорт зареєстровано у військовій частині за вхідним № 3044 від 19.07.2024.

До рапорту були долучені нотаріально засвідчені копії наступних документів:

свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.01.2024, довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 965529.

Листом № 1311 від 02.08.2024 командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача про те, що його рапорт розглянуто та зазначено про відсутність підстав для прийняття рішення про звільнення з військової служби, позаяк підпунктом 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Однак, у висновку довідки до акта огляду МСЕК не зазначено, що дружина позивача потребує необхідності здійснення постійного догляду, як цього вимагає підпункт 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Рапорт разом із документами, які подавались на звільнення з військової служби повернуто позивачу.

Не погоджуючись з діями військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, на момент виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 20.06.2024).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-друга статті 1 Закону 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Так, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно підпункту 10 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженогоУказом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008, на момент виникнення спірних правовідносин діяло у редакції від 30.07.2024) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно абз. 2 пп. 2 п. 225 Положення № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиноютретьою,пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил Україниприрівняні до них.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170, на момент виникнення спірних правовідносин діяла у редакції від 20.12.2022) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Системний аналіз підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Як було встановлено судом, 14.07.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі підпункту 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Рапорт зареєстровано у військовій частині за вхідним № 3044 від 19.07.2024.

До рапорту були долучені нотаріально засвідчені копії наступних документів:

свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.01.2024;

довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 965529.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 965529 від 15.11.2018 дружині позивача - ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності безстроково, причина інвалідності: інвалід дитинства з ураженням рухового апарату. Протипоказана тяжка фізична праця.

При цьому, надана позивачем до рапорту про звільнення з військової служби довідка до акта огляду МСЕК серії 12ААА від 15.11.2018, не містить рекомендацій щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідностю, систематичність, чи іншу періодичність такого догляду.

На переконання суду, підпункт 10 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII чітко визначає, що підставою для звільнення з військової служби є саме необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Окремо суд звертає увагу на те, що зазначену в позовній заяві нормативно-правову кваліфікацію обставин справи позивач обґрунтовує абзацом 5 пп. «г» ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що є помилковим, оскільки у зв`язку з прийняттям Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, зазнали змін підстави, за якими військовослужбовці можуть звільнитись з військової служби.

Так, на момент подання рапорту (14.07.2024, зареєстрований у військовій частині 19.07.2024) Закон № 2232-XII діяв у редакції від 20.06.2024, і у статті 26 цього закону відсутня така підстава для звільнення з військової служби як «наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи».

Більше того, звертаючись до командира військової частини з рапортом про звільнення з військової служби, позивач особисто зазначив таку підставу для звільнення як необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Крім того, суд не бере до уваги висновок ЛКК № 354 від 23.09.2024, у якому зазначено, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду і не здатна до самообслуговування, оскільки до рапорту від 14.07.2024 такий висновок позивач не додавав, а тому рапорт позивача про звільнення з військової служби був розглянутий відповідачем належним чином та з необхідним дослідженням наданих заявником документів, з посиланням на актуальні норми закону, а тому військова частина НОМЕР_1 у спірних правовідносинах діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом № 2232-XII.

Отже, висновок ЛКК № 354 від 23.09.2024 не може оцінюватися судом, як такий, що свідчить про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки такий документ не був наданий відповідачу разом з рапортом, відповідач не мав можливості його оцінити, а рішення суб`єкта владних повноважень підлягає оцінці виключно з підстав, які існували на момент прийняття такого рішення.

Суд також звертає увагу, що позивач не позбавлений права на повторне подання рапорту на звільнення у разі оформлення належних доказів на підтвердження права на звільнення з військової служби.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 березня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Суддя Ольга ПОЛІЩУК