Справа № 759/15562/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: поліцейський СВПВРПП Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області капітан поліції Пипа Сергій Васильович про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора капітана поліції Пипа Сергія Васильовича серії ГВА № 105506 від 24.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 117 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На переконання апелянта, суд першої інстанції не врахував те, що відповідач та третя особа, всупереч положенням ст. 77 КАС України, не надали до матеріалів цієї справи жодного доказу щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції без належних доказів у справі встановив відсутність порушення працівниками поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: щодо ознайомлення позивача з положеннями ст. 268 КУпАП України, яка визначає права особи, що притягується до відповідальності.

Крім того, апелянт стверджує, що суд першої інстанції не встановив той факт, що працівники поліції не мали при собі службових посвідчень, встановленого зразка.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: поліцейський СВПВРПП Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області капітан поліції Пипа Сергій Васильович про скасування постанови.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідач в обґрунтування своїх доводів, зазначає, що позивач не заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 117 КУпАП, оскільки у адміністративному позові не посилався на відсутність факту використання ним маломірного гумового човна «Advencher» з двигуном «Tohatsu 9,8» 24.06.2024, вказуючи на неправомірність постанови з підстав, передбачених ст. ст. 268, 276 КУпАП.

Також відповідач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16, зазначає, що порушення процедури прийняття рішення не може бути підставою для визнання його протиправним.

Після надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.06.2024 у с. Страхолісся, Вишгородського району Київської області інспектором СВПВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції Пипа С.В. винесено постанову серії ГВА № 105506 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 117 Кодексу України про адміністративні правопорушення й накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 15).

Згідно з копією вказаної постанови, 24.06.2024 поблизу с. Страхолісся Вишгородського району Київської області ОСОБА_1 керував маломірним гумовим човном «Advencher» за допомогою двигуна «Tohatsu 9,8» під час заборони навігації «Протокол засідання територіального штабу в Київській області № 143», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 117 КУпАП.

Позивач, вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що зміст оскаржуваної постанови та долучені до матеріалів справи документи свідчать про відсутність процедурних порушень працівниками поліції щодо роз`яснення позивачу його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Окрім того, позивачем не заперечувався факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 117 КУпАП. У зв`язку з чим, у діях позивача вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 117 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Водним кодексом України, Законом України «Про внутрішній водний транспорт», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про правовий режим воєнного стану» тощо.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КУпАП, порушення правил користування малими, спортивними суднами та водними мотоциклами тягне за собою попередження або накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» Національна поліція України: контролює виконання місцевих правил плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді; проводить перевірку суднових документів, міжнародних посвідчень на право управління прогулянковим судном та посвідчень судноводія малого судна або водного мотоцикла, а також документів, що надають право управління прогулянковим судном, малим судном, водним мотоциклом, виданих до набрання чинності цим Законом, зупиняє такі судна для здійснення такої перевірки.

Відповідно до пунктів 35, 65 частини 1 статті 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт»: мале судно-будь-яке судно довжиною до 20 метрів (крім пасажирських суден, буксирів та штовхачів, призначених для ведення складу суден, які не є малими, плавучого обладнання, криголамів, поромів, плавучого обладнання суднових шлюпок і плотів, спортивних суден, а також водних мотоциклів і засобів для розваг на воді); судно -самохідний чи несамохідний плавучий транспортний засіб, що використовується: для перевезення вантажів, пасажирів, багажу і пошти, для рибогосподарської діяльності, розвідки і видобування корисних копалин, пошуку і рятування людей та суден, що зазнають лиха на воді, буксирування, штовхання або ведення складу інших суден чи плавучих об`єктів, здійснення аварійно-рятувальних, шляхових, гідротехнічних, навігаційно-гідрографічних робіт, обслуговування суден і пасажирів у річковому порту (терміналі) чи піднімання затонулого майна; для здійснення державного нагляду за безпекою судноплавства, охороною навколишнього природного середовища і водних біоресурсів; для відпочинку (прогулянок, туризму, любительського рибальства); для занять спортом; для наукових, науково-дослідних, навчальних і культурних цілей.

Положеннями п. 10 ч. 8-1 Водного кодексу України визначено, що до компетенції обласних, Київської та Севастопольської міських рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить встановлення у визначеному законом порядку місцевих правил плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на час розгляду цієї справи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями(уразі їх утворення)можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, в тому числі, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі утворення обласної та/або районної військової адміністрації на період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення чи скасування, у разі тимчасової окупації або оточення адміністративного центру області або у разі прийняття Верховною Радою України за поданням Президента України відповідного рішення повноваження такої обласної та/або районної ради здійснюють відповідні обласні та районні військові адміністрації.

Згідно з п. 8 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» начальник військової адміністрації видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно з ч. 7 ст. 5 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» місцеві державні адміністрації здійснюють регулювання діяльності внутрішнього водного транспорту відповідно до цього Закону та інших законодавчих актів, зокрема: встановлюють тарифи на суспільно важливі регулярні перевезення пасажирів на суднах; розробляють та за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, затверджують місцеві правила плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді, розміщення плавучих споруд.

Колегія суддів враховує, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 7 статті 258 КпАП України передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КпАП України протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КпАП України).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної позивачем постанови серії ГВА № 105506 вбачається, що 24.06.2024 поблизу с. Страхолісся Вишгородського району Київської області ОСОБА_1 керував маломірним гумовим човном «Advencher» за допомогою двигуна «Tohatsu 9,8» під час заборони навігації «Протокол засідання територіального штабу в Київській області № 143», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 117 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі статтею 31 Закону N 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як правильно зазначено позивачем, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 117 КУпАП, відповідачем та/або третьою особою до матеріалів цієї справи не надано.

Колегія суддів зазначає, що протокол засідання територіального штабу в Київській області № 143 або інший нормативно правовий акт, за порушення положень якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідач до матеріалів цієї справи не долучив.

Працівник поліції виклав у спірній постанові лише опис обставин, установлених при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Наданий, безпосередньо позивачем, до матеріалів справи компакт-диск з відеозаписом подій свідчить лише про спілкування позивача з працівниками поліції та не відображає керування позивачем маломірним гумовим човном «Advencher» за допомогою двигуна «Tohatsu 9,8» під час заборони навігації на відповідній місцевості.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення заборони навігації, встановленої Протоколом засідання територіального штабу в Київській області № 143, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ГВА № 105506.

Також, Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

При цьому, Суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, оскільки вважає, що сам факт визнання особою вчинення правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Наведений висновок, за схожих обставин справи, викладений Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що у зв`язку з відсутністю доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 117 КУпАП, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Також слушними є доводи апелянта про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: щодо ознайомлення позивача з його правами, які містяться у положеннях ст. 268 КУпАП України.

Так, згідно зі ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши оскаржувану постанову, колегія суддів констатує, що вона не містить відомостей про роз`яснення позивачу його прав, оскільки на зворотній стороні постанови у графі «Підпис про ознайомлення правопорушника», будь-яка відмітка відсутня.

Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей стосовно безпосередньої присутності позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, її копія надіслана позивачу 25.06.2024. Відомостей про відмову позивача від її отримання 24.06.2024 постанова не містить.

Будь-які інші докази щодо ознайомлення позивача з його правами, які містяться у положеннях ст. 268 КУпАП України, у матеріалах цієї справи відсутні.

Отже, матеріали справи не містять доказів участі позивача у розгляді його справи.

В аспекті зазначеного колегія суддів зауважує, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, передусім, обов`язок ознайомити особу з його правами, оскільки сама процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на правових презумпціях, які закріплюють в КУпАП низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності, шляхом дотримання визначеної процедури розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що такими діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права та недотримано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити, а саме: скасувати спірну постанові відповідача.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, з огляду на положення вказаної норми КАС України, справу про адміністративне правопорушення необхідно закрити.

Розподіл судового збору здійснюється на підставі положень ч. 1 ст. 139 КАС України.

Оскільки позивач за подання адміністративного позову сплатив 605,60 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги - 908,40 грн судового збору, то загальна сума судового збору в розмірі 1514,00 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 243, 286, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 листопада 2024 року - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 листопада 2024 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора капітана поліції Пипа Сергія Васильовича серії ГВА № 105506 від 24.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 117 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1514,00 грн судового збору (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна