Справа № 160/30289/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Державного агентства водних ресурсів України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Межиріч», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про анулювання дозволу на спеціальне водокористування, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного агентства водних ресурсів України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Межиріч», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 року направлена на адресу ТОВ «Винзавод «Межиріч» засобами поштового зв`язку, проте 13.12.2024 року на адресу суду повернувся конверт з поштовим відправленням, яким на адресу відповідача надсилалася вищевказана ухвала суду, із відміткою поштового відділення про повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».
При цьому, адреса, на яку здійснено відправлення судом, збігається з адресою місцезнаходження юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та зазначеною позивачем у позові.
Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
При цьому згідно з частиною 11 статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Як наслідок, застосовуючи по аналогії закону до спірних правовідносин ч.11 ст.126 КАС України та ч.1 ст.131 КАС України, враховуючи, що направлену відповідачеві копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 року повернуто до суду з незалежних від суду причин, відповідач вважається таким, що був належно повідомлений про розгляд справи.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №804/575/18.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
За практикою Верховного Суду, зважаючи на вищевикладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема у не отриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
При цьому, станом на 14 березня 2025 року відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався, крім того, від нього до суду не надходили будь-які заяви, клопотання, повідомлення, в яких би останній виклав своє бажання надати відзив на позовну заяву в більш пізній термін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень основний вид господарської діяльності за КВЕД: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Межиріч» має дозвіл на спеціальне водокористування № 164/ДП/49д-1 від 19.03.2018 року з метою використання: питні і санітарно-гігієнічні та виробничі потреби, зі строком дії з 19.03.2018 по 19.03.2023.
Відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану», строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану та три місяці з дня його припинення чи скасування.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 393, Держводагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.
Статтею 42 Водного кодексу України визначено, що водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.
Згідно зі статтею 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.
Приписами ст. 49 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.
Відповідно до статті 30 Водного кодексу України збори за спеціальне водокористування справляються з метою стимулювання раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів і включають рентну плату за спеціальне використання води та екологічний податок за скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, які встановлюються Податковим кодексом України.
При цьому, згідно з пунктом 11 частини першої статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати збори за спеціальне водокористування та інші збори відповідно до законодавства.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з положеннями статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агенту. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями пункту 255.1 статті 255 Податкового кодексу України визначено, що платниками рентної плати за спеціальне використання води є: первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів; суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.
Згідно із п.255.3 ст.255 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі.
Приписами підпункту 255.11.1 пункту 255.11 ст.255 Податкового кодексу України визначено, що водокористувачі самостійно обчислюють рентну плату за спеціальне використання води та за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту - починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання.
Відповідно до п.255.12 ст.255 Податкового кодексу України порядок подання декларації, строки сплати, відповідальність платників рентної плати та контроль за її справлянням визначено статтями 257 і 258 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 257.1 статті 257 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.
Згідно із п.257.2 ст.257 Податкового кодексу України платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.
Згідно із пунктом 257.5 статті 255 Податкового кодексу України сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.
Підпунктом 258.1.1 пункту 258.1 статті 258 Податкового кодексу України визначено, що на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.
При цьому, підпунктом 258.2.5 пункту 258.2 статті 258 Податкового кодексу України передбачено, що у разі несплати рентної плати або сплати її не в повному обсязі протягом шести місяців контролюючі органи подають інформацію про платників рентної плати до органів, що видають дозволи на спеціальне водокористування, для вжиття до них заходів згідно із законом.
Статтею 55 Водного кодексу України визначено підстави для припинення права спеціального водокористування.
Відповідно до вказаної статті припинення права спеціального водокористування здійснюється шляхом анулювання дозволу на спеціальне водокористування.
Згідно зі статтею 55 Водного кодексу України припинення права спеціального водокористування здійснюється шляхом анулювання дозволу на спеціальне водокористування. Орган, що видав дозвіл на спеціальне водокористування, звертається до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання дозволу з підстав систематичної, протягом двох і більше податкових (звітних) періодів, несплати збору за спеціальне водокористування в установлені законом строки.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі №160/8719/24, позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Винзавод "Межиріч" про стягнення податкового боргу було задоволено. Стягнуто податковий борг з Товариства з обмеженою відповідальністю "Винзавод "Межиріч" до бюджету у розмірі 7 828 грн. 24 коп. шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі №160/8719/24 набрало законної сили 06.07.2024 року.

Крім того, судом враховуються пояснення ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що у Соборному відділі ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває на виконанні виконавчий документ, виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 22.07.2024 по справі №160/8719/24, щодо стягнення з ТОВ «Винзавод «Межиріч» податкового боргу у сумі 7828,24 грн. (виконавче провадження №76011672 - діюче). Надходження в рахунок погашення податкового боргу станом на 27.11.2024 відсутні.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості з рентної плати за спеціальне використання води у розмірі 7 828,24 грн (код БК 13020100), яка виникла у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань та значиться більше, ніж 6 місяців.

Також доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем до суду не надано.

З огляду на викладене, у зв`язку з несплатою суб`єктом господарювання у добровільному порядку суми заборгованості по рентній платі за спеціальне використання води, суд дійшов висновку про наявність підстав для анулювання дозволу на спеціальне водокористування від від 19.03.2018 №164/ДП/49д-18, виданий ТОВ «Винзавод «Межиріч».

На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позові доводи позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Беручи до уваги відсутність витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судовий збір на користь Державного агентства водних ресурсів України стягненню із відповідача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Державного агентства водних ресурсів України (, юридична адреса: вул. Велика Васильківська, 8, м. Київ, 01024) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Межиріч» (, юридична адреса: вул. Космічна, буд. 49Г, м. Дніпро, 49040), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658, юридична адреса: вул. Сімферопольська, буд. 17А, м. Дніпро, 49005) про анулювання дозволу на спеціальне водокористування - задовольнити у повному обсязі.

Анулювати дозвіл на спеціальне водокористування від 19.03.2018 №164/ДП/49д-18, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Межиріч» (, юридична адреса: вул. Космічна, буд. 49Г, м. Дніпро, 49040).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева