Справа № 380/8059/24
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 рокусправа № 380/8059/24
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.11.2023 року № 10 Відмова в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати позивачу, починаючи з 27.11.2023 року, пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, врахувавши в стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на пенсію на пільгових умовах - періоди роботи позивача з 01.08.1984 року по 04.05.1985 року на посаді електрогазозварника, з 21.07.1987 року по 17.12.1987 року на посаді електрозварника, з 14.01.1988 року по 31.01.1989 року на посаді газоелектрозварника, з 20.02.1989 року по 02.10.1995 року на посаді електрогазозварника, і з 03.02.2014 року по 12.10.2021 року на посаді електрозварювальника, а також періоду навчання в Львівському СПТУ № 20 з 01.09.1981 року по 16.07.1984 року і час служби в армії з 04.05.1985 року по 27.04.1987 року.

В обґрунтування позову зазначив те, що з 01.08.1984 по 02.10.1995 та з 03.02.2014 по 30.09.2023 працював електрогазозварювальником, загальний стаж роботи його становить 34,5 років, з них електрогазозварювальником в шкідливих умовах 21 рік 04 місяці 15 днів. Повідомив, що 27.11.2023 звернувся до відповідача-1 із заявою призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки в нього наявний достатній стаж роботи, в т.ч. для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вважає, що рішенням відповідача-2 протиправно не зараховано до спеціального стажу вищевказані періоди роботи, з тих підстав, що займана позивачем посада не відповідає посаді, зазначеній в розділі, відсутня атестація з 2019 року, а пільгові довідки № 1754 від 07.12.2021, № 01 від 04.01.2022 також потребують перевірки. Також вважає, що до спеціального стажу роботи позивача підлягає зарахуванню період роботи навчання в Львівському СПТУ № 20 з 01.09.1981 року по 16.07.1984 року і час служби в армії з 04.05.1985 року по 27.04.1987 року. Тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 22.04.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Від відповідача-2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 35011 від 07.05.2024) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 29.11.2023 року № 10 у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Повідомив, що розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. За результатами розгляду поданих позивачем доказів відповідач-2 встановив, що пільговий стаж позивача становить 05 років 05 місяців 12 днів. За результатом розгляду заяви та доданих документів до пільгового стажу не зараховано періоди з 03.02.2014 по 12.10.2021, оскільки в довідці зазначена неповна підстава видачі довідки, посада «електрозварювальник» не відповідає посаді зазначеної в розділі ХХХІІІ підрозділ 906, відсутній документ щодо права підпису в.о. директора замість начальника відділу кадрів або наказ, що посада начальника відділу кадрів відсутня, відсутня атестація з 2019 року, відсутні відомості по спеціальному стажу за даними Державного реєстру застрахованих осіб, та довідка про пільговий стаж потребує перевірки. Вказав, що періоди роботи зазначені позивачем з 01.08.1984 року по 04.05.1985 року по професії електрогазозварника, з 21.07.1987 року по 17.12.1987 року по професії електрозварника, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 «Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» робота в Колгоспі по професії електрогазозварник не передбачена для зарахування пільгового стажу. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 10150ел від 09.05.2024) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що позивач звернувся 27.11.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно до вказаної постанови за принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області та відповідно за результатами розгляду поданих документів прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 10 від 029.11.2023. Зазначив, що підстав для зарахування періоду роботи з 03.02.2014 по 12.10.2021 до пільгового стажу немає, оскільки в довідці №12/10-1 від 12.10.2021 посада електрозварювальник не відповідає посаді зазначеної в розділі XXXIII підрозділ 906, відсутній документ щодо права підпису в.о. директора замість начальника відділу кадрів або наказ , що посада начальника відділу кадрів відсутня . Відсутня атестація з 2019 р. Відсутні відомості по спеціальному стажу за даними Державного реєстру застрахованих осіб. Період роботи з 01.08.1984 по 04.05.1985 не зараховується до пільгового стажу, оскільки відсутня уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.08.1984 ОСОБА_1 :

- з 02.05.1984 прийнятий на роботу слюсарем на час проходження виробничої практики у колгосп «Ленінським шляхом»;

- з 01.07.1984 звільнений з роботи в зв`язку з закінченнями виробничої практики;

- з 01.09.1981 по 16.07.1984 навчався в Львівському СПТУ № 20;

- з 01.08.1984 прийнято на роботу електрогазозварником у колгосп «Ленінським шляхом»;

- з 04.05.1985 звільнений з роботи в зв`язку з призовом в радянську армію;

- з 04.05.1985 по 27.04.1987 служба в радянській армії;

- з 21.07.1987 прийнятий на роботу електрогазозварником V розряду у колгосп «Ленінським шляхом»;

- з 17.12.1987 звільнений з роботи за власним бажанням;

- з 14.01.1988 прийнятий на роботу в котельню газоелектрозварником 5-го розряду у Львівський холодокомбінат «Укроптмясомолторг»;

- з 02.01.1989 присвоєно VI розряд газоелектрозварника;

- з 31.01.1989 звільнений за власним бажанням;

- з 20.02.1989 зарахований на роботу електрогазозварником 3 розряду на уч. № 1 в Пересувну механізовану колону № 1 виробничого об`єднання «Львівтрансгаз»;

- з 21.08.1989 переведений електрогазозварником 5 розряду;

- з 02.10.1995 звільнений на підставі 38 КзПП України за власним бажанням;

- з 02.10.1995 прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка в СПТУ № 27;

- з 01.11.2001 звільнений з роботи за власним бажанням;

- з 01.03.2006 прийнятий на посаду старшого оператору нафтобази у ТзОВ «Рт-Капітал»;

- з 29.04.2011 звільнений з роботи за власним бажанням.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 27.11.2023 у якій просив призначати йому пенсію за віком.

Рішенням Головного управління України у в Запорізькій області № 00 від 29.11.2023 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Вказаним рішенням встановлено, що вік позивача 57 років, страховий стаж особи - 34 роки 06 місяців 14 днів, пільговий стаж позивача становить 05 років 05 місяців 12 днів. За результатом розгляду заяви та доданих документів до пільгового стажу не зараховано періоди з 03.02.2014 по 12.10.2021, оскільки в довідці зазначена неповна підстава видачі довідки, посада «електрозварювальник» не відповідає посаді зазначеної в розділі ХХХІІІ підрозділ 906, відсутній документ щодо права підпису в.о. директора замість начальника відділу кадрів або наказ, що посада начальника відділу кадрів відсутня. Відсутня атестація з 2019 року. Відсутні відомості по спеціальному стажу за даними Державного реєстру застрахованих осіб, та довідка про пільговий стаж потребує перевірки. Також зазначено, що пільгові довідки № 1754 від 07.12.2021 за період з 14.01.1988 по 31.01.1989, довідка № 01 від 04.01.2022 з 20.02.1989 по 02.10.1995 також потребують перевірки.

Позивач не погодився із вищевказаним рішенням, тому звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 13 Закону № 1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18.02.2020 у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що «пенсія за віком» - це свого роду «державний депозит» (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Суд зазначає, що зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на «пенсії за віком на пільгових умовах».

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах.

09.07.2003 ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

03.10.2017 Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Судом встановлено, що рішенням Головного управління України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії № 10 від 29.11.2023 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Вказаним рішенням за результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано періоди з 03.02.2014 по 12.10.2021, оскільки в довідці зазначена неповна підстава видачі довідки, посада «електрозварювальник» не відповідає посаді зазначеної в розділі ХХХІІІ підрозділ 906, відсутній документ щодо права підпису в.о. директора замість начальника відділу кадрів або наказ, що посада начальника відділу кадрів відсутня. Відсутня атестація з 2019 року. Відсутні відомості по спеціальному стажу за даними Державного реєстру застрахованих осіб, та довідка про пільговий стаж потребує перевірки. Також зазначено, що пільгові довідки № 1754 від 07.12.2021 за період з 14.01.1988 по 31.01.1989, довідка № 01 від 04.01.2022 з 20.02.1989 по 02.10.1995 також потребують перевірки.

Фактично ж відповідач-2 не зарахував до спеціального стажу роботи позивача періоди роботи з 14.01.1988 по 31.01.1989, з 20.02.1989 по 02.10.1995, з 03.02.2014 по 12.10.2021.

У той же час, з наявного розрахунку стажу роботи позивача судом встановлено, що періоди роботи позивача з 14.01.1988 по 31.01.1989, з 20.02.1989 по 21.08.1989, з 22.08.1989 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 21.08.1992, з 12.11.1994 по 02.10.1995 зараховано до спеціального стажу по Списку № 2.

Таким чином, відповідачами частково враховано спірні періоди роботи позивача до спеціального стажу роботи, зокрема з 14.01.1988 року по 31.01.1989 року, з 20.02.1989 року по 21.08.1992 року, з 12.11.1994 по 02.10.1995.

Отже, спірним питанням залишається наявність підстав для врахування до спеціального стажу роботи позивача періодів роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 21.07.1987 по 17.12.1987, з 22.08.1992 по 11.11.1994, з 03.02.2014 по 12.10.2021, навчання в СПТУ з 01.09.1981 по 16.07.1984, служби в радянській армії з 04.05.1985 по 27.04.1987.

З цього приводу суд зазначає, що пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі Порядок № 637), у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.

Також суд зазначає, що за приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах Пічкур проти України, Ілашку та інші проти Молдови та Росії як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Однак, суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача на підприємстві у спірні періоди. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами, які дають права для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Записи про спірний період роботи засвідчений відповідними печатками.

Пунктом 9 Порядку № 383 встановлено, що пенсії за сумісними роботами, професіями та посадами працівників, зайнятих у виробництвах та на роботах, передбачених Списками, призначаються, зокрема, за Списком № 2, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку № 1, а інша в Списку № 2.

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує наявність у позивача достатнього загального стажу та досягнення позивачем віку для призначення пенсії на пільгових умовах, а, отже, спірним є наявність у позивача стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Як встановив суд, ОСОБА_1 , зокрема, з 01.09.1981 по 16.07.1984 навчався в Львівському СПТУ № 20, з 04.05.1985 по 27.04.1987 проходив службу в радянській армії, з 21.07.1987 по 17.12.1987 працював електрогазозварником V розряду у колгоспі «Ленінським шляхом»; з 20.02.1989 по 02.10.1995 (у тому числі в період з 22.08.1992 по 11.11.1994) працював електрогазозварником 3/5 розряду на уч. № 1 в Пересувній механізованій колоні № 1 виробничого об`єднання «Львівтрансгаз».

Крім того, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 12/10-1 від 12.10.2021 ОСОБА_1 з 03.02.2014 по 12.10.2021 працював (продовжує працювати) працював повний робочий день на приватному підприємстві «УКРСНАБТОРГГАЛИЧИНА» і виконував роботи з електрозварювання (ручна дугова зварка трубопроводів, вузлів конструкцій, резервуарів та технологічного обладнання, технологічних колодязів та конструкцій, які виготовлялись в складних умовах). Ця довідка також містить інформацію про те, що посада електрозварювальник передбачена Списком № 2 розділом ХХХІІІ (загальні професії), підтверджена постановою КМУ № 461 від 24.06.2016.

Пільговий характер виконуваної роботи по посадах позивача передбачений Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, який передбачає професію електрогазозварника віднесена до професій і посад із важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 (розділ XXXIII «Загальні професії», підрозділ у всіх галузях господарства) постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 (розділ XXXIII «Загальні професії» позиція 756 «Електрогазозварники, зайняті на різці та ручному зварюванні»); Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 (розділ XXXIII «Загальні професії» позиція 756 «Електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки»); Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 (розділ XXXIII «Загальні професії» «Електрозварники ручного зварювання»).

Отже, професія електрогазозварника та електрозварника внесена до Списку № 2 та, відповідно до пункту 3 Порядку № 383, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні позивача до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії позивачем подана копія трудової книжки, в якій містяться записи про періоди роботи позивача електрогазозварника, а також посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, записи завірені підписом повноважних осіб та печаткою, не містять виправлень, тобто оформлені належним чином.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства слідує, що використання норм Порядку № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

У свою чергу, позивачем надано трудову книжку, яка є єдиним і беззаперечним доказом, що останній має право на пенсію відповідно до вищезазначених правових норм чинного законодавства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 156/173/17.

При цьому, період роботи з 03.02.2014 зарахований відповідачами до загального страхового стажу роботи позивача. У свою чергу пільговий характер роботи в цей період підтверджується довідкою ПП «УКРСНАБТОРГ ГАЛИЧИНА» від 12.10.2021 № 12/10-1.

Суд звертає увагу на те, що з боку відповідачів відсутні будь-які зауваження щодо правильності заповнення трудової книжки позивача чи наявності інших обставин, які б могли викликати обґрунтовані сумніви у достовірності зазначених у ній даних.

Ураховуючи викладене, та зважаючи на підтвердження пільгового стажу роботи позивача суд вважає позовні вимоги в цій частині частково обґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що до спеціального стажу позивача повинен бути зарахований стаж за періоди його роботи: з 21.07.1987 по 17.12.1987, з 22.08.1992 по 11.11.1994, з 03.02.2014 по 12.10.2021.

Щодо не зарахування до спеціального страхового стажу період навчання з 01.09.1981 по 16.07.1984 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як слідує з матеріалів справи, позивач 16.07.1984 закінчив Львівське середнє професійно-технічне училище № 20 за спеціальністю «електрогазозварника» та з 01.08.1984 прийнятий на роботу електрогазозварником у колгосп «Ленінським шляхом».

Оскільки перерва між днем закінчення позивачем навчання в ПТУ і днем зарахування на роботу за професією не перевищує 3 місяців, то період навчання позивача в ПТУ має бути зарахований до пільгового трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 683/1774/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Тому спірний період проходження військової служби з 04.05.1985 по 27.04.1987 підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу роботи ОСОБА_1 .

За наведених обставин, суд дійшов до висновку, що відповідач-2 протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, а тому рішення відповідача-2 від 29.11.2023 року № 10 є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи положення Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні спірної пенсії, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;

Як встановлено судом, позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України 27.11.2023, тому позивачу слід призначити пенсію саме з дати звернення до територіального органу ПФУ.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, прийняття рішення про призначення пенсії віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи.

У даному випадку, відповідачем-2 не враховано, що визначальним фактом для призначення пенсії на пільгових умовах є підтвердження зайнятості особи на відповідних роботах, а тому відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, відповідач діяв незаконно та протиправно.

Також суд враховує, що у справі, яка розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивачки про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 призначити та провести ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 27.11.2023.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплачувати призначену позивачу пенсію суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє. Відтак зазначена позовна вимога заявлена позивачем передчасно, оскільки оцінка факту виплати пенсії в майбутньому позивачу може бути надана лише після гіпотетичного припинення виплати пенсії позивачу пенсійним органом.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з огляду на те, що права позивача порушені відповідачем-2, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код за ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057 м. Запоріжжя пр. Соборний 158Б; ), про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 29.11.2023 року № 10.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 27.11.2023, зарахувавши до трудового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 21.07.1987 по 17.12.1987, з 22.08.1992 по 11.11.1994, з 03.02.2014 по 12.10.2021, період навчання в Львівському середньому професійно-технічному училищі № 20 з 01.09.1981 року по 16.07.1984 року, а також період служби в армії з 04.05.1985 року по 27.04.1987 року.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур