Справа № 147/223/25
Суддя: Почкіна О. М.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/223/25
Провадження № 2-а/147/4/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Почкіної О.М.,

з участю секретаря Бабчук В.В.,

представника позивача Скіць Е.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

До Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у сумі 25 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову № ЧЧ 23 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. У постанові вказано, що 02.02.2025 року біля 22-30 виявлено, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (порушник ВО з 13.12.2024 по 12.12.2025), тим самим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Вказану постанову, яку було винесену відносно ОСОБА_1 , позивач вважає безпідставною та такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим мав би виконати відповідний обов`язок, закріплений мобілізаційним законодавством. З матеріалів справи також неможливо встановити чи повідомлявся ОСОБА_1 належним чином про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Наявна у матеріалах справи копія протоколу № ЧЧ - 23 від 02.02.2025 року та її зміст дають можливість стверджувати, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП повинен бути проведений о 09:00, 03.02.2025 року, але фактично проводився 02.02.2025 року, в результаті чого був проведений за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній не знав і не міг знати про зміну дати та часу розгляду. Таким чином, постанова № ЧЧ 23 від 02.02.2025 року винесена з суттєвими порушеннями як матеріального (відсутні докази наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП), так і процесуального законодавства (проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду.

Ухвалою судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладені з заяві просила задовольнити.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак явку представника не забезпечив, причини не повідомив. Відзиву та будь-яких інших клопотань суду не надав.

Суд, заслухавши представника позивача, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 02.02.2025 о 22.30 черговим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 в приміщенні чергової частини, на підставі положень ст.ст. 235, КУпАП, було складено протокол про адміністративне правопорушення №ЧЧ-23 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого: громадянин ОСОБА_1 не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, тим самим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статтею 210-1 КУпАП (а.с.7-8).

Також в протоколі зазначено, що громадянину ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, визначені ст. 268 КУпАП, доведено зміст ст. 63 Конституції України та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 год. 00 хв. 03.02.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , каб. 3.

В графах «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності» та в графі пояснення та зауваження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні підписи ОСОБА_3 , а також відсутні відомості про відмову від отримання другого примірника протоколу.

Постановою № ЧЧ-23 від 02 лютого 2025 року, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25500 грн (а.с. 6).

Відповідно до вказаної постанови 02.02.2025 біля 22:30 год. ОСОБА_1 не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (порушник ВО з 13.12.2024 по 12.12.2025), тим самим порушив вимоги ч. 1, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинив правопорушення передбачене частиною 3 ст.210-1 КУпАП.

Адміністративна відповідальність ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.

Згідно з пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно з Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022, оголошується та проводить загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували 02.02.2025, тобто станом на дату винесення оскаржуваної постанови).

Відповідно до п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 23 лютого 2022 р. № 154 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Пунктом 7 цього Положення визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства , а районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Згідно вимог ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210,210-1,211(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За приписами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог .ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , а саме не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце , зазначені в повістці.

Разом з тим, зі змісту постанови серії №ЧЧ-23 від 02.02.2025 та протоколу №ЧЧ-23 від 02.02.2025 не вбачається можливості встановити обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, оскільки відсутні відомості про те, чи отримав ОСОБА_1 повістку про обов`язок з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначений в ній строк та місце, або чи був ознайомлений належним чином з її змістом, або ж відомості про відмову в отриманні зазначеної повістки, та чи взагалі така скеровувалася позивачу.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не надав суду докази на підтвердження обставин, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, хоч справа неодноразово відкладалася в зв`язку із неявною відповідача та надання йому можливості подати відзив у визначений судом строк з моменту отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Отже, за встановлених обставин, беручи до уваги відсутність доказів належного повідомлення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку, що в даному випадку неявка позивача за викликом не може бути підставою для покладення на нього адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.210-1 КУпАП, адже склад такого правопорушення у діях позивача відсутній та порушення вимог абз. 2 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» судом не встановлено.

Також приписами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, у відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 277-1 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Однак в порушення зазначених норм матеріали справи не містять доказів своєчасного сповіщення ОСОБА_1 про місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення №ЧЧ-23 від 02.02.2025 зазначено що розгляд справи відбудеться о 09:00 год. 03.02.2025, підпис порушника про ознайомлення його про час та дату розгляду справи відсутній, як і відсутні відомості про відмову від підпису та отримання другого примірника протоколу. Разом з тим, з постанови №ЧЧ-23 від 02.02.2025 вбачається, що розгляд справи був проведений 02.02.2025 без участі ОСОБА_1 , а в самій постанові зазначено, що порушення яке інкримінується позивачу було виявлено о 22.30. Відповідно суд приходить до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбулося в проміжку часу між 22.30 год та 24.00 год 02.02.2025, що свідчить про те, що позивач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та був позбавлений права бути присутнім під час розгляду справи, надавати, докази, пояснення, заявляти клопотання, отримувати професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 676/752/17 вказав, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року № 05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тому суд вважає, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення складена відповідачем не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належного та достатнього доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст 268 КУпАП та без доказів, які б підтверджувала факт порушення позивачем вимог ч. 1, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В рішенні «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності. Причому люди вправі очікувати дії процедурних гарантій.

Відтак, належні, достатні й допустимі докази на підтвердження того, що згадане правопорушення з боку позивача дійсно мало місце і, що він винний у його вчиненні суду не представлено.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд дійшов висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

За наведених обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №ЧЧ-23 від 02.02.2024 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Судом встановлено, що позовна заява подана позивачем в електронній формі через систему Електронний суд, судовий збір було сплачено в більшому розмірі, ніж встановлено законом із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру судового збору.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Тому, враховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 484,48 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8.

В силу частин 2 та 3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених правових норм, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано суду Договір про надання професійної правничої допомоги від 05.02.2025(а.с.65-66), детальний опис робіт від 11.03.2025 (а.с.64), Акт наданих послуг №1 від 11.03.2025 (а.с.63).

Зміст правничої допомоги відповідно до п.1.1 договору полягає у наданні клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, підписання та подача заяв скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, здійснення представництва у всіх судових органах України.

Відповідно до п. 4.1 сторонами узгоджено, що вартість послуг адвоката встановлюється у фіксованому розмірі за професійну правничу допомогу, надану у кожній судовій справі, та сплачується на підставі оформленого між сторонами Акту наданих послуг.

Відповідно до детального опису робіт вбачається такий перелік послуг: первинна консультація: правовий аналіз обставин спору, вивчення документів, оцінка судової перспективи; збір доказів: підготовка адвокатського запиту до ТЦК про отримання копії постанови, отримання відповідей від установ підприємств, організацій; аналіз судової практики в подібних справах; розробка правової позиції у справі, погодження її з клієнтом; складання та подання позовної заяви, розрахунок судового збору, виготовлення додатків до позову, копії позову, подача документів через систему «Електронний суд» або безпосередньо в суд, участь адвоката в судових засіданнях, одержання рішення суду, контроль за його виконанням.

Відповідно до Акту наданих послуг від 11.03.2025, сторони погодили, що вартість наданих послуг по справі 147/223/25 складає 20000,00 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу суд доходить висновку, що заявлені витрати дійсно пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджуються документально.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ці ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Тому, дослідивши матеріали даної адміністративної справи, вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн є не обґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Крім того деякі послуги позивачу не надавалися, зокрема: одержання та аналіз рішення суду, контроль за виконанням рішення суду, подання заяв до виконавчої служби, не надано доказів вчинення дій щодо збору доказів, також позовна заява є типовою для цієї категорії справ.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч.5 ст. 134 КАС України.

При цьому, надаючи правову оцінку питанню обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у суді, суд звертає увагу, що дана справа є справою незначної складності, що вказує на необґрунтовано завищену суму витрат. Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, вважаю розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача- у розмірі 2000 грн.

На підставі ст.ст. 7, 245, 247, 251, 280, 283 КУпАП, керуючись ст.ст. 5, 9, 12, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_2 №ЧЧ-23 від 02.02.2025 - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн.48 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, адреса реєстрації: в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М. Почкіна