Справа № 140/3802/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3802/24 пров. № А/857/18919/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року , прийняте суддею Димарчук Т.М. у місті Луцьку, у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

встановив:

ФОП ОСОБА_1 (надалі ФОП, позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (надалі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (ППР) від 12.02.2024 №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 відмовлено в позові.

Суд виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення з боку ГУ ДПС у Хмельницькій області норм ПК України при проведенні перевірки, які вплинули на реалізацію позивачем його прав, як-от ненадання можливості надати необхідні для перевірки документи чи пояснення, що мають вплив на висновки контролюючого органу та прийняте ним рішення за наслідками перевірки.

Відтак, судом не встановлено порушень зі сторони податкового органу в частині призначення фактичної перевірки господарської діяльності позивача.

Суд зазначив, що закриття провадження в адміністративній справі № 686/3350/24 щодо ОСОБА_1 відбулося з формальних ознак (а саме недоліків допущених при оформленні документів податковим органом). У цій справі судом не досліджувався головний доказ, що підтверджує факт реалізації товару - фото телефону, чохла та гарантійного талону з підписом ФОП, доданих до акта фактичної перевірки.

Таким чином, за результатами розгляду акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області правомірно застосовано до ФОП штрафні (фінансові) санкції у сумі 30 600 грн.

Щодо правомірності застосування санкції у розмірі 119 300 грн за порушення порядку обліку товарів, що знаходяться у місці продажу суд виходив з того, що позивач провадить діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а відповідно зобов`язаний був надати контролюючому органу на початку проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що незрозумілим є, яка підстава слугувала для здійснення фактичної перевірки.

Звертає увагу, що Верховний Суд у постановах від 11.11.2022 у справі №120/5728/20-а, від 21.12.2022 у справі №500/1331/21 зазначав про те, що у разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена.

Зміст висновків постанови Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не повинен переходити.

Покликається на те, що постановою Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/3350/24 фактично було встановлено відсутність «порушення», викладеного в п.1 Акту (довідки) фактичної перевірки.

Зазначає, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону№265/95-ВР, що відповідає висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №825/10/17, від 4.09.2020 у справі № 2а-12445/11/2670, від 04.11.2020 у справі №400/2733/18.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

ГУ ДПС у Волинській області у відзиві зазначає, що ГУ ДПС у Хмельницькій області дотрималося вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо оформлення наказу на проведення фактичної перевірки.

Щодо посилання на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.03.2024 у справі № 686/3350/24, то у судовому рішенні вказано про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому суд дійшов до даного висновку виключно з підстав відсутності доказів та недоліків, допущених при оформленні документів. Звернуто увагу на те, що відсутність складу адміністративного правопорушення це правова оцінка суду, а не встановлений факт.

Встановлені податковим органом порушення позивачем порядку проведення розрахункових операцій та порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації є доведеним.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

ГУ ДПС у Хмельницькій області у відзиві наводить аргументи, подібні мотивації судового рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу від 15.01.2024 №14037 «Про проведення фактичної перевірки» (а.с.9), направлень від 15.01.2024 №232 та №233 (а.с.10, 11) ГУ ДПС у Хмельницькій області проведено фактичну перевірку об`єкта торгівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, буд. 33, в якому здійснює діяльність ФОП з метою здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення з платниками податків розрахункових операцій, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

За результатами фактичної перевірки було складено акт (довідку) фактичної перевірки від 23.01.2024 за №1121/22-01-07-05/ НОМЕР_1 , у висновках якого контролюючий орган вказав на порушення суб`єктом господарювання вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Зокрема, в пункті 2.2.13 акта перевірки вказано:

1) порушено порядок розрахунків із споживачами, а саме перед початком фактичної перевірки здійснено контрольно розрахункову операцію та придбано телефон Iphone 13 pro 256 Gb IMEI 70180 (вживаний) по ціні 30100,00 грн та чохол до телефону по ціні 500,00 грн. Розрахункову операцію не проведено через ПРРО №, фіскальний чек не роздруковано або/та не створено в електронному вигляді та не видано покупцеві;

2) порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації відсутні супроводжуючі документи на смартфони, що знаходяться у реалізації згідно відомостей про товарно-матеріальні цінності та фототаблиці товару на загальну суму 119300 грн (а.с. 58-60).

На підставі акта перевірки, ГУДПС у Волинській області винесено ППР від 12.02.2024 №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 149900, 00 грн за порушення п.1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с.17).

Пункт 75.1 статті 75 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з перелічених у даному пункті підстав.

Відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

В наказі №140-п зазначено, що перевірка проводиться на підставі п.80.2.2, 80.2.7, п.80.2, п. п. 69.2 п.69 підрозділі 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Відповідно до підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Варто відзначити, що формулювання «у разі наявності та/або отримання» може передбачати як наявність, так і отримання інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства.

У постанові Верховного Суду від 26 березня 2024 у справі №420/9909/23 зазначено, що «у випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятного рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

ГУ ДПС у Хмельницькій області відповідно до даних СОД РРО встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період з 01.10.2023 по 18.01.2024 відсутні відомості щодо реалізації товарів кінцевим споживачам, що може свідчити про порушення вимог Закону № 265/95-ВР.

Отже, в магазині протягом двох з половиною місяців не було реалізовано жодного товару, що може свідчити про імовірне невикористання ПРРО, тобто про можливе порушення платником податків законодавства щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, що є підставою для проведення фактичної перевірки.

При цьому, твердження про невідповідність наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 15.01.2024 №140-п положенням ПК України є необґрунтованим, оскільки вказаний наказ містить усі реквізити, передбачені нормами чинного законодавства.

Зокрема, у наказі зазначені дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та адреса господарської одиниці, мета, вид, підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Наказ про проведення перевірки містить підпис керівника органу та скріплений печаткою контролюючого органу.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Таким чином, ГУ ДПС у Хмельницькій області дотрималося вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо оформлення наказу на проведення фактичної перевірки

З приводу покликання апелянта на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.03.2024 у справі № 686/3350/24, колегія суддів зазначає наступне.

У ч. 6 ст. 78 КАС України вказано, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.03.2024 у справі № 686/3350/24 закрито адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП (порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг).

В даній справі закриття провадження відбулося з формальних ознак (а саме недоліків допущених при оформленні документів податковим органом). При цьому факт наявності порушення позивачем п.1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР жодним чином не спростовано.

Судом не досліджувався головний доказ, що підтверджує факт реалізації товару - фото телефону, чохла та гарантійного талону з підписом ФОП ОСОБА_1 , доданих до акта фактичної перевірки.

При реалізації товару, без застосування касового апарата жодного документального підтвердження факту реалізації суб`єктом господарювання іншим особам товару - немає. Адже якщо операція не проводиться із застосуванням РРО чи ПРРО, відповідно, немає розрахункового документа ні в паперовій, ні в електронній формі на серверах ДПС. А тому фото додані до акта перевірки є належним, достатнім та допустимим доказом для даного порушення.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2022 у справі №759/6909/18 висловив свою позицію щодо застосування норми ч.4 ст. 78 та ст. 90 КАС України та вказав, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справах.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами cт. 90 КАС України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даній справі немає підстав стверджувати про факт відсутності порушення позивачем п.1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, оскільки судом не досліджувався головний доказ, що підтверджує факт реалізації товару - фото телефону, чохла та гарантійного талону з підписом ФОП ОСОБА_1 , доданих до акта фактичної перевірки.

Щодо порушення порядку проведення розрахункових операцій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону №265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Підпунктом 2.2.13 пункту 2.2 розділу 2 акта встановлено порушення порядку проведення розрахунків із споживачами, а саме: перед початком фактичної перевірки здійснено розрахункову операцію та придбано телефон Iphone 13 PRO 256 GB IMEI70180 (вживаний) по ціні 30100,00 грн. та чохол до телефону по ціні 500, 00 грн. Розрахункову операцію не проведено через ПРРО №, фіскальний чек не роздруковано та/або не створено в електронному вигляді та не видано покупцеві. Факт придбання підтверджується фото телефону, чохла та гарантійного талону з підписом ФОП ОСОБА_1 . Факт непроведення розрахункової операції через ПРРО підтверджується витягом із СОД РРО, де видно, що 18.01.2024 розрахункова операція з продажу смартфону і чохла на суму 30600 грн не проводилась.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №265/95 у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання до суб`єкта господарювання за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі:

- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

- 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 у справі №640/4426/19 зазначено, що відповідно до п. 1 і 2 статті 3 Закону №°265/95-ВР встановлено обов`язок суб`єкту господарювання проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані в установленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених Законом, із застосуванням у встановленому порядку розрахункових книжок.

З наведених дефініцій чітко простежується кінець кожної конкретної операції з використанням платіжних терміналів, а саме програмно-технічних комплексів самообслуговування, як оформлення відповідного розрахункового документа.

Тому з огляду на об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкта, суб`єктивну сторону кожного конкретного правопорушення вони є закінченими з моменту непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, а саме за відсутності відповідних розрахункових документів.

Відповідно, у даному випадку оскільки відсутній розрахунковий документ, то правопорушення є закінченим, і таким чином передбачає застосування фінансової санкції у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг), оскільки таке порушення вчинене вперше.

З приводу порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Таким чином, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з абз. 60 ст. 2 Закону №265/95 термін «технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту» для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про захист прав споживачів». Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 16.03.2017 №231, за кодом УКТЗЕД до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій відносяться смартфони та мобільні телефони відносяться до даного переліку.

Відповідно до пп. 2.2.13 п. 2.2 розділу 2 акта встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: відсутні супроводжуючі документи на смартфони, що знаходяться у реалізації згідно відомості про товарно-матеріальні цінності та фототаблиці товару на загальну суму 119300 грн.

Перевірка ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації не потребує проведення інвентаризації, є лише необхідність співставлення фактичної кількості товару з документами щодо походження такого товару.

У зв`язку з тим, що під час перевірки контролюючим органом встановлено товарно- матеріальні цінності, що відображено у додатку до акту - відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування реалізації та фактичних залишків запасів станом на 23.01.2024, позивачем під час перевірки не надано документів, які підтверджують облік товарів, що знаходились у місці продажу, таким чином встановлено неоприбуткований товар, то у контролюючого органу не було можливості перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення продажу лише тих товарів, що відображені у такому обліку.

Тобто, зважаючи на те, що ФОП ОСОБА_1 провадить діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу, але ним такого не вчинено, то наявна підстава для застосування штрафної санкції відповідно до ст. 20 Закону №265/95.

Відповідно до ст. 20 Закону №265/95 до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

У пп. 2.2.13 п. 2.2 розділу 2 акта встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: відсутні супроводжуючі документи на смартфони, що знаходяться у реалізації згідно відомості про товарно-матеріальні цінності та фототаблиці товару на загальну суму 119300 грн.

У зв`язку з тим, що під час перевірки контролюючим органом встановлено товарно- матеріальні цінності, що відображено у додатку до акту - відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування реалізації та фактичних залишків запасів станом на 23.01.2024, позивачем під час перевірки не надано документів, які підтверджують облік товарів, що знаходились у місці продажу, і таким чином встановлено неоприбуткований товар, то у контролюючого органу не було можливості перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення продажу лише тих товарів, що відображені у такому обліку.

Позиції Верховного Суду викладені у постановах від 07.08.2018 у справі №825/10/17, від 04.11.2020 у справі №400/2733/18 не можуть бути застосовні у даній справі, оскільки правовідносини які були предметом розгляду у вказаних справах не є подібними до правовідносин даної справи. Зокрема, у постановах від 07.08.2018 у справі №825/10/17, від 04.09.2020 у справі № 2а12445/11/2670 Верховний Суд дійшов висновку, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів (накладні на отримання скрапленого газу, що знаходився в реалізації) за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари (нафтопродукти) належним чином обліковані товариством відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Тобто, у зазначених справах на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, встановлено, що такі документи на паливно мастильні матеріали (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші) зберігалися у бухгалтерських службах підприємств, а не безпосередньо на АЗС стосовно яких і було здійснено захід податкового контролю.

Проте, ФОП ОСОБА_1 не подано (та не зазначено) жодного доказу на підтвердження того, що документи, які підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходились у місці продажу у магазині «Зарядка», зберігалися в іншому місці (бухгалтерії, офісі, складі тощо).

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 280/6422/22, де зазначено, що стаття 20 Закону № 265/95-ВР в редакції до 01 серпня 2020 передбачала, що відповідальність застосовується до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Тобто, підставою для притягнення до відповідальності згідно із нормою у зазначеній редакції могло бути лише встановлення факту реалізації товару, який не був облікований належним чином.

Водночас 01 серпня 2020 набрав чинності Закон України від 20 вересня 2019 № 128-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг».

Цим Законом стаття 20 Закону № 265/95-ВР викладена у новій редакції, де відповідальність суб`єктів господарювання передбачена не тільки за реалізацію необлікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів.

Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції.

При цьому зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів.

Відтак, враховуючи наведене вище, ФОП зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу, але ним такого не вчинено, то наявна підстава для застосування штрафної санкції відповідно до ст. 20 Закону №265/95.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі №140/3802/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар