Справа № 420/16385/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/16385/24

Категорія: 113000000 Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 18.07.2024 р.

Колегія судів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду 18 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в реєстрації заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2024 року про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 23 травня 2024 року про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою подання заяви про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Однак при поданні даної заяви, посадові особи відповідача відмовили позивачу у її реєстрації.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надходив.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 18 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що при поданні позовної заяви позивачем було надано до суду всі наявні в нього докази, які можуть підтверджувати особисте звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Заяву позивача про відстрочку в усній формі відмовились зареєструвати, зафіксувати таку відмову не вбачалось можливим, оскільки користуватись телефонами в приміщенні ТЦК та СП заборонено. При цьому апелянт зауважив, що перенесення обов`язку доказування судом на позивача, є неправомірним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія судів приходить до наступного.

Судом апеляційної інстанції встановленні наступні обставини.

Позивач, шляхом попереднього запису через електронну чергу, особисто 23 травня 2024 року о 15:30 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою подання заяви про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Попередньо позивачем була складена заява для оформлення відстрочки за формою відповідно до Додатку 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 16 травня 2024 року №560 (далі Порядок №560) та долучено до неї документи, які вимагалися Додатком 5 Порядку №560, а саме нотаріально засвідчені копії: свідоцтва про народження сина, ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 ; свідоцтва про смерть другого з батьків сина ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 .

23 травня 2024 року позивач, згідно запису в електронній черзі, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для особистої подачі заяви для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

В прийомі та реєстрації заяви позивачу усно було відмовлено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на необхідність надання до заяви додаткових документів: нотаріально посвідченої копії військового квитка; нотаріально посвідченої копії паспорту та РНОКПП позивача; нотаріально посвідчена копію довідки про реєстрацію місця проживання Позивача та його неповнолітнього сина.

Вважаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправно відмовив у реєстрації заяви ОСОБА_1 для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції послався на відсутність доказів подання заяви про оформлення відстрочки критично оцінив твердження позивача про те, що 23 травня 2024 року о 15:30 при особистому прийомі в ІНФОРМАЦІЯ_2 ним було надано заяву про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", яку посадові особи відповідача відмовились зареєструвати, оскільки матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів надання цієї заяви позивачем.

З огляду на відсутність доказів подання заяви про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає та встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі Закон № 3543-XII)

Згідно до абзацу четвертого ст. 1 Закону №3543-XII, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 5 ст. 22 Закону №3543-XII обумовлено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пункт 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі Положення №154) передбачає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно з п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у п.9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

На реалізацію положень ч.5 ст. 22 Закону України № 3543-ХІІ Урядом 16 травня 2024 року прийнято постанову №560, якою затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно абз.1 п.58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Як стверджує позивач, 23 травня 2024 року він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою подання заяви про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак при поданні даної заяви, посадові особи відповідача відмовили позивачу у її реєстрації.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався на відсутність доказів подання заяви про оформлення відстрочки.

Колегія суддів вважає, що висновки суду спростовуються матеріалами справи, а саме поданими позивачем скріншоту запису до електронної черги ІНФОРМАЦІЯ_2 та копії заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2024 року про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

У свою чергу, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого приписами ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності власних дій та рішень, з будь-якими доказами на спростовування позовних вимог ОСОБА_1 до суду не звертався, відзив на позовну заяву та відзив на апеляційну скаргу позивача суду не подавав.

Відповідно до частини четвертої ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (п.1 ч.2 ст. 72 КАС України).

У силу вимог ст.ст. 73-76 КАС України докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування), допустимими (одержаними з дотриманням порядку, встановленого законом). достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи), достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ч.2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а згідно з п.5 ч.5 цієї статті учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Також суд апеляційної інстанції зауважив про те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

З цього приводу варто зауважити, що ст. 44 КАС України, окрім обов`язків учасників справи, містить перелік їхніх прав, серед яких, зокрема право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Поряд з цим, учасники справи не повинні допускати зловживання передбаченими ст. 44 КАС України процесуальними права та зобов`язані неухильно і добросовісно виконувати свої процесуальні обов`язки.

Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що, в даному випадку, пасивна поведінка відповідача у даній справі не сприяла своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, не дає підстав у сумніву про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції наведеному належної оцінки не надав, та всупереч положенням КАС України тягар доказування поклав на позивача, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. По суті, суд свою позицію побудував на припущеннях.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Оскільки апеляційним судом позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняються повністю, у відповідності до ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового за подачу позовної заяви (968,96 грн.) та апеляційної скарги (1 453,44 грн.) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.1, 3 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду 18 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в реєстрації заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2024 року про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 23 травня 2024 року про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі на підставі абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 березня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.