Справа № 320/28187/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання незаконними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 07.02.2017 ВП №52334033 про стягнення виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 05.01.2022 ВП №68056982 про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, який визначений у спірній постанові, оскільки внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ погіршили становище боржника (позивача), а виконавчою службою фактично не стягнуто з нього коштів за виконавчим листом, тому відсутні правові підстави для стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання незаконними та скасування постанов.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Зокрема, відповідач зазначає, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору прийнята відповідно до норм статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідач наголошує, що після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутого та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.07.2013 у справі №753/5463/16 позов задоволено, стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "НАДРА" з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 162 657,75 доларів США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.03.2013 становить 1300 123,37 грн.) солідарно.

На виконання зазначеного рішення Дарницький районний суд м. Києва 02.10.2013 видав виконавчий лист, який пред`явлений до виконання Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "НАДРА" до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

26.09.2016 головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Валявським О.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

07.02.2017 головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Бережною О.О. ГТУЮ у м. Києві винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

05.01.2022 головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Ю.С. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У цей же день, (05.01.2022) головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Ю.С. на підставі постанови від 07.02.2017 ВП № НОМЕР_1 винесена постанова ВП №68056982 про відкриття окремого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 130 012,33 грн.

На підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату № 68056982 від 08.03.2024 із заробітної плати позивача стягнуто кошти за місцем роботи в ДП «Державний проектний інститут «Дніпроверф».

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 07.02.2017 та постанову про відкриття окремого провадження про стягнення виконавчого збору від 05.01.2022 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що позивачем доказів про виконання рішення суду не надано, тому спірні постанови державного виконавця прийняті правомірно.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII; у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, яка була чинна до 28.08.2018; на час винесення постанови про відкриття виконавчого) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частинами першою і другою статті 45 передбачено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми;

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 [стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа], 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження [до яких частина перша статті 42 Закону № 1404-VІІІ відносить також виконавчий збір] виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, за змістом яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27). Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27).

Так, з аналізу статей 26, 27 і 45 Закону №1404-VІІІ (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) випливає, що виконавчий збір стягується одночасно із задоволенням вимог стягувача за виконавчим документом у розмірі, що становить 10 відсотків фактично стягнутої суми. Про стягнення виконавчого збору та його розмір, який становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2016 № НОМЕР_1 відомості про стягнення розміру виконавчого збору відсутні.

Станом на момент відкриття виконавчого провадження (26.09.2016) та ухвалення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (07.02.2017) випадки (підстави), які зобов`язували державного виконавця ухвалити постанову про стягнення виконавчого збору як окремий документ були визначені у частині третій статті 40 Закону №1404-VІІІ.

За змістом указаної норми державний виконавець приймає постанову про стягнення виконавчого збору за сукупності таких умов:

- у виконавчому провадженні приймається рішення про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, або про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону;

- виконавчий збір не стягнуто.

Як вбачається з обставин справи, станом на день ухвалення оскаржуваної постанови від 07.02.2017 про стягнення виконавчого збору державний виконавець не вирішував питання про повернення виконавчого документа стягувачу чи про закінчення виконавчого провадження з підстав, перелічених у частині третій статті 40 Закону №1404-VІІІ.

У межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з боржника підлягала стягненню сума в розмірі 1300 123,37 грн.

Докази про стягнення з позивача виконавчого збору станом на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 07.02.2017 у матеріалах справи відсутні.

Отже, з урахуванням викладеного, у спірних правовідносинах у відповідача не було правових підстав для ухвалення постанови про стягнення виконавчого збору від 07.02.2017.

Наведений висновок також викладено Верховним Судом у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 580/10383/21.

Крім того, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період виконання відповідачем рішення суду у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (з 26.09.2016 по 05.01.2022), база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Верховний Суд у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4279/19, від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, від 12 серпня 2020 року у справі №1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20, аналізуючи вищевказані законодавчі зміни, зазначив, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також враховуючи те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 130012,33 грн.

Колегія суддів констатує, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас, за обставин цієї справи, розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Виконавчий збір за своїм призначенням є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2024 року у справі №280/7418/23.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 07.02.2017 ВП №52334033 про стягнення виконавчого збору.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 05.01.2022 ВП №68056982 про відкриття виконавчого провадження, то колегія суддів вважає, що така вимога є похідною, відповідно, підлягає задоволенню.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права та недотримано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, вважає необхідним, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Розподіл судового збору здійснюється на підставі положень ч. 1 ст. 139 КАС України.

Оскільки позивач за подання адміністративного позову сплатив 2422,40 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги - 3766,98 грн судового збору, то загальна сума судового збору в розмірі 6189,38 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 07.02.2017 ВП №52334033 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 05.01.2022 ВП №68056982 про відкриття виконавчого провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма