Справа № 120/2240/25
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в справі

м. Вінниця

13 березня 2025 р. Справа № 120/2240/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н. Л.,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Державного бюро розслідувань

про: визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.06.2010 відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1".

Позивач просить суд:

-визнати протиправними дії Державного Бюро розслідувань, що полягають у не належному розгляді заяви засудженого ОСОБА_2 від 07.11.2024;

-зобов`язати Державне Бюро Розслідувань відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян», провести и повну та об`єктивну перевірку дій окремих працівників четвертого слідчого відділу (із дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, про які зазначено у заяві засудженого ОСОБА_1 від 07.11.2024, та повідомити його про результати її розгляду, суть прийнятого рішення.

Ухвалою від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

12.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 07.11.2024 звернувся із заявою до Державного бюро розслідувань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності службових посадових осіб четвертого слідчого віддiлу (з дислокацією у місті Вінниці) . У вказаній заяві від 07.11.2024 ОСОБА_1 , зокрема зазначив, що рішенням (ухвалою) Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2024 справа 127/20797/24 було скасовано постанову слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниці) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, Позняк Т.Р. від 23.05.2024 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000240 від 20.08.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 365, ч.1 ст. 367 КК України, окрім цього, до цієї своєї заяви від 07.21.2024 ОСОБА_3 було долучено копію самого рішення (ухвали) Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2024 по справі № 127/20797/24, як доказ, який свідчив про неналежне Виконання окремими працівниками четвертого слідчого відділу (із дислокацією у місті Вінниці) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого умісті Хмельницькому своїх службових і посадових обов`язків.

Однак, позивача вказує, що Державне Бюро розслідувань не провівши належну перевірку щодо вказаних фактів недотримання прав засудженого ОСОБА_1 , та вимог законодавства, у відповіді на його заяву від 12.12.2024 №П-12845/10-10-379-14573/24 зокрема вказали проте, що за результатом проведеного досудового розслідування 23.05.2024 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, і те, що постанова чинна та не оскаржувалаcь що не відповідає дійсності, а також ними не було вжито заходів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності службових осадових осіб четвертого слідчого відділу (із дислокацією у місті Вінниці) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з вини яких було допущено вищеописане недотримання прав засудженого ОСОБА_1 та вимог законодавства, про які він зазначив у своїй заяві від 07.12.2024.

Позивач вказує, що Державне бюро Розслідувань не провівши належну перевірку щодо вказаних фактів недотримання прав засудженого ОСОБА_1 та вимог законодавства, у відповіді на його заяву від 12.12.2024 №П-12845/10-10-379-14573/24 зокрема вказали про те, що за результатами проведеного досудового розслідування 23.05.2024 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, що не відповідає дійсності виходячи із вищеописаних фактів та обставин.

У зв`язку з цим, на думку позивача, дії відповідача щодо неналежної перевірки і розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 7.11.2024 та не вжиття заходів про притягнення до дисциплінарної відповідальності службових (посадових) осіб четвертого слідчого відділу (із дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з вини яких допущено вказане вище недотримання прав засудженого ОСОБА_1 , та вимог законодавства, у тому числі щодо невстановлення цих порушень, є протиправними та потребують судового захисту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (Закон №393/96-ВР).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Частиною першою статі 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 16 Закону № 393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР регламентовано, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Водночас лише участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ потрібно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту, юридичної природи обставин у справі та реалізації суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах владних управлінських функцій.

Визначальним для розуміння спору як адміністративно-правового є не тільки участь суб`єкта владних повноважень, але й характер відповідного спору та його наслідки для суб`єкта спірних правовідносин.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або їх посадовими особами у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Згідно із частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 9 частини першої статті 3 КПК України).

За правилами частин першої - четвертої статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно із частиною другою статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Конституційний Суд України в рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1666а15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №826/13340/15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року №640/13968/20.

Крім того, тотожних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді подібної справи №820/2892/18, (адміністративне провадження №К/9901/28231/20, постанова від 10 грудня 2020 року), яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом.

В межах справи №120/2240/25, ОСОБА_1 оскаржує дії службових осіб, які за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює безпосередньо для позивача певні правові наслідки, у зв`язку з чим із таких правовідносин не може виникати публічно-правовий спір, який віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Характер спірних правовідносин та вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

У межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права та обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Та обставина, що відповіді на заяви позивача надалі надавались суб`єктами владних повноважень, не змінює суті спірних правовідносин, оскільки незалежно від того, якими нормами керувався відповідач, надаючи відповідь на заяву позивача, це не впливає на його процесуальний статус, а відтак і на те, що його дії і рішення за результатами розгляду цієї заяви можуть бути оскаржені лише за правилами і в порядку, визначеному КПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 705/406/18 (№ 11-1199апп18), від 27 березня 2019 року у справі № 818/1421/18 (№ 11-1476апп18), від 13 березня 2019 року у справі № 813/1596/18 (№ 11-1478апп18), від 21 серпня 2019 року у справі № 160/7546/19 (№ 11-294апп19)

Суд також зауважує, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 802/1335/17-а, лише у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами КПК не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно в цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, з метою реалізації її права за статтею 13 ЄКПЛ, а також з урахуванням того, що в даній ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.

Крім цього, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Також при розгляді даної справи суд першої інстанції враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №826/15154/17 від 02.02.2022.

Крім того, суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 420/13296/22 про визнання протиправними дій щодо несвоєчасного та неналежного розгляду звернення та зобов`язання розглянути звернення відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" зазначено, що орган дізнання, попереднього слідства, прокуратури під час вчинення дій, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а отже оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року в справа № 826/2004/18, від 10 квітня 2019 року у справі №808/390/18 та від 28 серпня 2019 року в справі № 1540/5031/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі №826/13340/15 сформувала правовий висновок, згідно з яким спір щодо правомірності дій органу при розгляді скарги на дії працівників цього органу, які здійснюють досудове розслідування в кримінальних провадженнях, у яких скаржник є стороною, підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Оскільки спірні правовідносини стосуються окремих питань діяльності відповідача, яка регламентована нормами КПК України, та порядок розгляду заяв, поданих заявником, встановлений кримінальним процесуальним законодавством і на нього не поширюється дія Закону України "Про звернення громадян", відтак цей спір, який виник між сторонами у цій справі, не відноситься до компетенції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Спір у цій справі виник, зокрема, у зв`язку з протиправними, на переконання позивача, діями та бездіяльністю Державного бюро розслідувань у не належному розгляді заяви засудженого ОСОБА_2 від 07.11.2024 та зобов`язати Державне Бюро Розслідувань відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян», провести и повну та об`єктивну перевірку дій окремих працівників четвертого слідчого відділу (із дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, про які зазначено у заяві засудженого ОСОБА_1 .

Законність процесуальних дій слідчого у конкретній справі не може перевірятися за межами передбаченого кримінальним процесуальним законом процесуального контролю. Так як і законність процесуальний актів слідчого здійснюється в межах кримінального процесуального законодавства.

Отже, за змістом відносини у цій справі не є владно-управлінськими, а оскаржувані дії та ДБР випливають з відносин у рамках розслідування кримінального провадження.

За таких обставин, суд доходить висновку, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу влади чи місцевого самоврядування, в тому числі в рамках Закону України "Про звернення громадян", а стосується дій відповідача щодо неналежної перевірки і розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 07.11.2024 та не вжиття заходів про притягнення до дисциплінарної відповідальності службових (посадових) осіб , що підлягає розгляду в порядку КПК України, а тому цей спір не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а предмет перевірки у цій справі виходить за межі повноважень суду адміністративної юрисдикції. При цьому суд зазначає, що вимоги позивача, заявлені у цьому позові, мають бути розглянуті в межах кримінального судочинства, а не адміністративного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розподілу судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, 294 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження в адміністративній справі №120/2240/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.