Справа № 340/1560/25
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

14 березня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/1560/25

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Савонюк М.Я., розглянувши матеріали позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просить суд:

- визнати недійсним та скасувати Наказ ГУ ДПС у Кіровоградській області від 31.10.2023 року №1276-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 »;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2024 року за №0000/797/2404;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2024 року за №0000/800/2404;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2024 року за №0000/808/2404;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2024 року за №0000/802/2404;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2024 року за №0000/795/2404;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2024 року за №0000/804/2404.

За результатами перевірки матеріалів позовної заяви в порядку статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя встановив, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України.

Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон №3674-VI).

За приписами частини першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19 листопада 2024 року №4059-IX встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року становить 3028,00 гривень.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що розмір судового збору за подання адміністративного позову, який подано фізичною особою - підприємцем становить:

- немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 6 Закону № 3674-VI, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Суддею встановлено, що позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру (визнання недійсним та скасування Наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 31.10.2023 року №1276-п), за яку слід сплатити 2422,40 грн (3028,00*0,8) судового збору та шість вимог майнового характеру (визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень загальною сумою 7121373,19 грн), за які слід сплатити 12112,00 грн (15140,00*0,8) судового збору.

Позивачем долучено до позовної заяви платіжні інструкції про сплату судового збору №0.0..1 від 23.12.2024 у розмірі 12112,00 грн та №0.0..1 від 13.01.2025 у розмірі 968,96 грн.

Згідно з приписами частини десятої статті 169 КАС України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

При перевірці платіжних інструкцій №0.0..1 від 23.12.2024 у розмірі 12112,00 грн та №0.0..1 від 13.01.2025 у розмірі 968,96 грн на предмет зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судом встановлено, що вказані платіжні інструкції вже подавались до Кіровоградського окружного адміністративного суду під час звернення з позовом у справі №340/8313/24.

Отже, позивачем до позовної заяви на підтвердження сплати судового збору у цій справі долучено платіжні інструкції №0.0..1 від 23.12.2024 у розмірі 12112,00 грн та №0.0..1 від 13.01.2025 у розмірі 968,96 грн, які вже долучалася позивачем на підтвердження сплати судового збору у справі №340/8313/24.

Ухвалою суду від 30.01.2025 у справі №340/8313/24, позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Водночас суд зауважує, що згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір, у разі повернення заяви або скарги.

Таким чином, у цьому випадку позивач має право повернути сплачений ним судовий збір згідно платіжних інструкцій №0.0..1 від 23.12.2024 у розмірі 12112,00 грн та №0.0..1 від 13.01.2025 у розмірі 968,96 грн, однак такі квитанції не можуть бути враховані як належний доказ сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі у цій справі, оскільки судовий збір за нею сплачений та зарахований при поданні іншого позову.

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що неможливість використання документа про сплату судового збору, який подавався до первинної позовної заяви, яку суд повернув позивачу, не обмежує та не порушує прав позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі зверненням до суду, оскільки згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Закону №3674-VI такий позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної заяви, яка була йому повернута.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №9901/447/21.

Таким чином, суд вважає, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою порушено вимоги частини третьої статті 161 КАС України, а саме щодо сплати судового збору.

Згідно частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У постанові від 29.08.2024 у справі №560/17663/23 Верховний Суд звернув увагу, що питання строків звернення до суду як і з попереднім використанням платником податків досудового порядку вирішення спору, так і без застосування зазначеної процедури було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.

Так, 26.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №500/2486/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.

Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас, норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті».

Таким чином, незважаючи на те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові, безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 ПК України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження, Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.

У розвиток зазначеного правового підходу у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Так, позивач, зокрема, не погоджується з податковими повідомленнями рішеннями, які прийняті податковим органом 23.01.2024 та наказом про призначення перевірки, який датований 31.10.2023.

Суд зазначає, що перебіг строку звернення до суду з позовними вимогами стосовно наказу від 31.10.2023 №1276-п розпочався з 01.11.2023 і сплинув 01.05.2024, а щодо податкових повідомлень-рішень №0000/797/2404, №0000/800/2404, за №0000/808/2404, №0000/802/2404, №0000/795/2404, №0000/804/2404 від 23.01.2024 - розпочався 24.01.2024, а сплинув 24.07.2024.

Між тим, з даною позовною заявою позивач звернувся лише 10.03.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача надав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду від 10.03.2025 та від 25.12.2024, які подавав в справах №340/1206/25 та №340/5752/24, проте ці клопотання не можуть прийматися судом як належні, оскільки подані в межах розгляду інших адміністративних справ.

Водночас у тексті позовної заяви міститься клопотання про поновлення строку звернення до суду, обгрунтоване тим, що про існування оскаржуваних наказу та податкових повідомлень-рішень позивач дізнався лише при отриманні позовної заяви від ГУ ДПС у Кіровоградській області про стягнення податкового боргу.

Суд критично оцінює такі доводи позивача, оскільки з матеріалів справи слідує, що ним було допущено посадових осіб відповідача до проведення планової документальної виїзної перевірки, яка проводилась у період з 09.06.2016 по 31.12.2022, тому про існування спірного наказу йому мало бути достеменно відомо.

Позивачем також не заперечується факт отримання 20.12.2023 за місцем реєстрації адреси свого проживання Акта перевірки №9972/11-28-24-04/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення ним податкового законодавства.

Суд зауважує, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підстав пропуску строків звернення до суду, суддя враховує, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Представником позивача не доведено існування об`єктивних обставин, які зумовили неможливість звернення до суду з даним позовом у законодавчо встановлений строк.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За правилами частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає зазначеним вище вимогам, встановленим статтею 161 КАС України, її належить залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: доказів сплати суми судового збору у розмірі 14534,40 грн (оригінал платіжного документа) в межах даної справи; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для його поновлення за весь період його пропуску, а також доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК