Справа № 308/20515/24
Суддя: Наумова Н. В.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Наумової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Передерій Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Андрейчук О.М., звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заяву представник позивача мотивує тим, що 06.12.2024 о 13:14:48 відносно ОСОБА_1 винесено постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП, згідно з якою 06.12.2024 о 13:04:27 в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, водій керуючи транспортним засобом здійснив проїзд перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору, при цьому будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР (керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом).

ОСОБА_1 повідомлено, що відносно нього у межах справи №303/8508/23 винесено постанову Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про визнання його виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Зауважує, що про винесення вищевказаної постанови ОСОБА_1 відомо не було та 20.02.2024 за його дорученням повноважним на той час захисником подано письмові пояснення, у яких розгляд справи просили здійснювати без участі ОСОБА_1 . У порядку ст. 258 КУпАП постанова від 20.02.2024 ОСОБА_1 не вручалася, більше того 14 та 20 березня 2024 відносно нього виносилися постанови за ч. 1 ст. 122 КУпАП та за ст. 121-5 КУпАП. Під час винесення відповідних постанов під час встановлення особи водія працівники поліції жодного разу не повідомляли ОСОБА_1 про позбавлення права керування транспортними засобами, відповідні відомості не відображаються станом і на сьогодні у застосунку «ДІЯ».

Враховуючи, що постанова від 20.02.2024 не була вручена позивачу та не доведена до його відому, позивач не мав змоги її оскаржити, оскільки не знав про її існування, така постанова наразі оскаржена в апеляційному порядку, вона не набрала законної сили у встановленому законом порядку, відтак станом на момент винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не може вважатися позбавлений права керування транспортними засобами.

Вищевказані підстави слугували обґрунтуванням для подання апеляційної скарги із заявою про поновлення процесуальних строків на оскарження постанови від 20.02.2024 у справі №303/8508/23.

Вважає, що на момент складення адміністративних матеріалів за ч. 4 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 не був позбавлений права керування транспортним засобом, оскільки постанова у справі №303/8508/23 не набрала законної сили.

Також ця інформація підтверджується електронним посвідченням водія, роздрукованим із мобільного застосунку «ДІЯ», що належать ОСОБА_1 , де посвідчення водія є дійсним.

Крім того, вказує, що в оскаржуваній постанові не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, як і не зазначено про його долучення до оспорюваної постанови, як і не надано жодних інших доказів вчинення правопорушення, відповідно в оскаржуваній постанові відступі будь-які посилання на докази вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП була постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2024 у справі №303/8508/23. Однак, враховуючи, що така оскаржена в апеляційному порядку, то вона не набрала законної сили у встановленому законом порядку. Відтак, на думку представника позивача, станом на день винесення оскаржуваної постанови позивач не був позбавлений права керування транспортними засобами.

На підставі наведеного, просить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3615052 від 06.12.2024, винесену заступником командира взводу 2 взводу 2 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області капралом поліції Газда В.С., визнати протиправною та скасувати, а справу закрити.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

13.01.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що 06.12.2024, приблизно о 13.14 год., водієм транспортного засобу «Volkswagen Passat» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , було вчинено адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, буд. 30 (Карпатської України). Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» автомобіль було зупинено. Водієм вказаного автомобіля виявився ОСОБА_1 . У подальшому інспектор представився належним чином, назвав причину та підставу зупинки згідно з ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та попросив надати документи, передбачені п. 2 ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію». Під час перевірки документів та встановлення особи було виявлено, що позивач був позбавлений права керування рішенням Мукачівського міськрайонного суду у справі №303/8508/23 на підставі визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, 06.12.2024 в м. Ужгород, по вул. Карпатської України, буд. 30, позивач вчинив два правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, порушивши вимоги пунктів 8.7.3 «є» та 2.1 «а» ПДР. Встановивши викладене, позивач вчинив два правопорушення та був притягнутий до відповідальності за те, яке передбачає більш суворе покарання. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Інспектор виніс постанову за ч. 4 ст. 124 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 20400 грн. Також наголошує, що позивачу було роз`яснено його права згідно зі ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери 13 год 05 хв.

Позивач аргументує, що адміністративного правопорушення не вчиняв, оскільки він подав апеляційну скаргу на постанову Мукачівського міськрайонного суду від 20.02.2024 у справі №303/8508/23, однак даний аргумент, на думку представника відповідача, не заслуговує на увагу, так як у даній постанові Мукачівського міськрайонного суду наявна відмітка про набрання законної сили від 04.03.2024. Апеляційна скарга подана до суду на цю постанову 13.12.2024, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Представник відповідача наголошує, що постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області винесена 20.02.2024 та позивач мав право оскаржити її протягом 10-ти днів з дня її винесення. Не скориставшись правом на оскарження, постанова набрала законної сили 04.03.2024, що зазначено як в ЄДРСР, так і передано судом до органу Національної поліції для внесення в Національну автоматизовану систему МВС України. Правопорушення, вчинене позивачем за ч. 4 ст. 126 КУпАП, відбулося 06.12.2024, тобто після визначеної крайньої дати апеляційного розгляду. Станом на 06.12.2024 зазначена постанова Мукачівського міськрайонного суду не була оскаржена до апеляційного суду, строк позбавлення права керування транспортним засобом на момент зупинки автомобіля позивача ще не закінчився, а тому поліцейським на місці правопорушення всебічно, об`єктивно та повно оцінено всі докази в сукупності та прийнято законне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. При цьому позивач не надав суду доказів у підтвердження своїх доводів та обґрунтувань щодо безпідставності винесеної постанови.

Також позивач аргументує, що поліцейський не взяв до уваги той факт, що на момент притягнення його до відповідальності (06.12.2024) постанова Мукачівського міськрайонного суду від 20.02.2024 не набрала законної сили, так як оскаржена в апеляційному порядку. Даний аргумент позивача в рамках даної справи, на думку представника відповідача, є нічим іншим як нісенітницею, оскільки обумовлена апеляційна скарга була подана до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд 13.12.2024, тобто після факту вчинення адміністративного правопорушення 06.12.2024.

13.01.2025 подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме оптичного пристрою DVD-R, на кому містяться відеозаписи з місця події.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з копією постанови заступника командира взводу 2 взводу 2 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області капрала поліції Газда В.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3615052 від 06.12.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн за те, що як зазначено у тексті постанови, 06.12.2024 о 13:04:27 год., в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, водій керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору, при цьому будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі Закон №3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а).

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.12.2024 о 13 год. 04 хв., в м. Ужгород по вул. Гагаріна (Карпатської України), 30, позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , та на вимогу поліцейських був зупинений.

У подальшому в процесі перевірки і встановлення особи водія транспортного засобу поліцейським встановлено, що позивач позбавлений правом керування транспортними засобами строком на один рік згідно з постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2024 у справі №303/8508/23.

Факти керування транспортним засобом у вказаний вище час позивачем не заперечується.

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2024 у справі №303/8508/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень датою набрання законної сили вказаною постановою є 04.03.2024.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Андрейчук О.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу від 13.12.2024, в якій посилався на те, що його підзахисний вини не визнає, просить суд скасувати оскаржувану постанову суду та постановити нову, якою закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно адвокат Андрейчук О.М. порушив питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.01.2025 у задоволенні клопотання захисника адвоката Андрейчука О.М. в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2024, відмовлено. Апеляційну скаргу, яку подав захисник адвокат Андрейчук О.М. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2024, повернуто останньому з усіма доданими до неї матеріалами, як особі, що їх подала, а також надіслано йому копію постанови.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 6 статті 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Щодо доводів позивача про те йому не було відомо про винесення постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2024 у справі №303/8508/23, якою його позбавлено керування транспортними засобами на один рік, а відтак поліцейський не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, такі є необґрунтованими, оскільки питання оцінки правомірності дотримання Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області порядку (процедури) розгляду справи, прийняття відповідного рішення та повідомлення позивача про результати розгляду справи виходить за межі повноважень поліцейського та даної справи.

При цьому із змісту постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2024 у справі №303/8508/23 вбачається, що правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав та надав пояснення, а його адвокат Ковач І.В. подав письмове клопотання, в якому просив закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Тобто, з наведеного слідує, що позивач брав безпосередню участь у розгляді справи №303/8508/23 у Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області.

У даному випадку для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП визначальним є встановлений факт позбавлення права керування транспортним засобом судовим рішенням, яке на час прийняття спірної постанови не було оскаржено незалежно від причин такого не оскарження.

Суд зазначає, що статтею 317-1 КУпАП визначено момент, з якого особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом в незалежності від того чи було особі відомо про позбавлення його права керування транспортними засобами чи ні. Тому в незалежності від обізнаності/необізнаності особи про відсутність такого права, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд вважає помилковими доводи позивача що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено нібито фіксування правопорушення, що відповідає постанові Верховного Суду у справі №337/3389/16-а, оскільки згідно з частинами 1, 2 статті 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 №851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, суд вважає, що записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу і поданий в якості доказу з відеозаписом обставин події і таке відео виготовлене у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення для розгляду справи, а тому відповідач надав до суду оригінал електронного доказу відповідно до частини 2 статті 99 КАС України.

Суд зазначає, що відеоматеріали з місця події, що були долучені відповідачем до матеріалів справи, постанова у справі про адміністративне правопорушення у сукупності є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 діяння.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі №686/15730/16-а.

Враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, відсутність будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова серія ЕНА №3615052 від 06.12.2024 є обґрунтована, прийнята у відповідності до положень чинного законодавства, відсутні підстави для її скасування, а тому всі викладені доводи позивача не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, що оспорюється, а зводяться до намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Отже, суд приходить до переконання, що вимоги позову не знайшли своє обґрунтування та підтвердження, а тому рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Суд також враховує, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 12 березня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Н.В. Наумова