Справа № 140/11/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року адміністративний позов у цій справі задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної пенсії батька ОСОБА_2 після його смерті в сумі 146637,29 грн; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану пенсію батька ОСОБА_2 після його смерті в сумі 146637,29 грн.

04 березня 2025 року до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Ходачинської Ю.Ю. про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь позивача ОСОБА_1 4000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу (а.с.59-60).

Згідно із частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Позивач у позовній заяві повідомляв суд про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку із розглядом цієї справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.4).

За приписами частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у цій справі було ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тому подану заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу розглянуто в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

В поданому до суду запереченні (а.с.71-72) представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, які є завищеними та неспівмірними із складністю справи.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про розподіл та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з ухваленням додаткового рішення з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року, від 08 лютого 2022 року у справах №640/3098/20 та №160/6762/21, від 18 серпня 2022 року у справі №540/2307/21 та ін.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання професійної правничої допомоги від 26 листопада 2024 року, укладеного між адвокатом Ходачинською Ю.Ю. та ОСОБА_1 (а.с.62), ордер на надання правничої допомоги серії АС №1120207 (а.с.61), який виданий на підставі вказаного договору адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально; додаткову угоду №1 від 26 листопада 2024 року, акт від 03 березня 2025 року прийму-передачі наданих правничих послуг (а.с.64), квитанцію до прибуткового касового ордера від 03 березня 2025 року №35/2024/01 (а.с.65).

За змістом пункту 1.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 26 листопада 2024 року адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар та фактичні витрати адвоката, понесені ним у зв`язку із виконанням договору.

Додатковою угодою №1 від 26 листопада 2024 року до договору сторони визначили предмет цієї угоди, зокрема, адвокат приймає на себе зобов`язання щодо вжиття всіх можливих заходів щодо надання правничої допомоги клієнту в адміністративній справі про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у волинській області протиправними та зобов`язання вчинити дії (пункт 1), а також погодили вартість виконаних робіт та наданих послуг у сумі 4000,00 грн, сплата яких має здійснюватися по факту виконаних робіт (пункти 3, 4).

Відповідно до пункту 5 додаткової угоди правнича допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданих правових послуг.

Актом прийму-передачі послуг від 03 березня 2025 року стверджується, що на виконання умов договору від 26 листопада 2024 року №35-2024 адвокатом Ходачинською Ю.Ю. для ОСОБА_1 надані послуги на суму 4000,00 грн: консультування, опрацювання матеріалів справи, збір доказів 1000,00 грн; складання, оформлення та подання позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії до Волинського окружного адміністративного суду 3000,00 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордера від 03 березня 2025 року №35-2024/01 підтверджується отримання адвокатом від позивача 4000,00 грн згідно з договором про надання правничої допомоги від 26 листопада 2024 року та акту прийому-передачі наданих правничих послуг №35-2024/01.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, принципів обґрунтованості, пропорційності та розумності розміру витрат на правничу допомогу конкретним обставинам справи та її складності (є справою незначної складності), враховуючи час, який об`єктивно мав бути витрачений адвокатом на надання послуг у цій справі (підготовка позовної заяви), їх обсяг (опрацювання матеріалів справи, збір доказів за своєю суттю є підготовкою позовної заяви), заперечення іншої сторони щодо співмірності розміру витрат, заявлених до відшкодування, дійшов висновку про те, що на користь позивача необхідно стягнути 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Таким чином, оскільки із заявою про розподіл та стягнення судових витрат разом з відповідними доказами представник позивача звернулася до суду 04 березня 2025 року (а.с.59-60), тобто з дотриманням п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду, а рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу не було вирішено, тому у цій справі додатковим рішенням необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь позивача 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 252 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі грн 00 коп.).

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк