Справа № 160/31220/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/31220/24
(суддя Ремез К.І., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року про задоволення заяви щодо забезпечення позову у справі №160/31220/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА СБ» до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА СБ» 07 лютого 2025 року звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якій заявник просить зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП № 76953673, яке здійснюється Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі заступника начальника Григорян Наріни Альбертівни на підставі виконавчого документу Постанови № ЗХ/ЛВ/9130/085/ЗХ/ЛВ/20496/П085/СВ-ФС, виданої 03.10.2024 року Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 160/31220/24.

Заява обґрунтована тим, що наявні очевидні ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року заяву - задоволено.

Суд, забезпечив позов товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа СБ» до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 76953673, яке здійснюється Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі заступника начальника Григорян Наріни Альбертівни на підставі виконавчого документу постанови №ЗХ/ЛВ/9130/085/ЗХ/ЛВ/20496/П085/СВ-ФС, виданої 03.10.2024 Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №160/31220/24.

Ухвала суду мотивовано тим, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на положення Закону України «Про виконавче провадження», яким не передбачено строк на добровільне виконання боржником майнового обов`язку по сплаті боргу, а також за відсутності правового механізму іншим чином зупинити процес стягнення з позивача суми, визначеної постановою №ЗХ/ЛВ/9130/085/ЗХ/ЛВ/20496/П085/СВ-ФС, виданої 03.10.2024 Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, щодо скасування якої позивачем поданий позов до суду. Щодо протиправності спірної постанови суд зазначив, що оцінку такій буде надано судом при вирішені справи по суті. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції, фактично, ґрунтується на припущеннях, оскільки останній погодився із доводами заявника, не перевіривши їх відповідними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа СБ» звернулося до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ЗХ/ЛВ/9130/085/ЗХ/ЛВ/20496/П085/СВ-ФС від 03.10.2024, якою було накладено на ТОВ «Альфа СБ» штраф у розмірі 3 360 000 (три мільйони триста шістдесят тисяч) гривень.

28.01.2025 постановою заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Н.А. було відкрито виконавче провадження № 76953673 з примусового виконання постанови №ЗХ/ЛВ/9130/085/ЗХ/ЛВ/20496/П085/СВ-ФС, виданої 03.10.2024 Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про стягнення з ТОВ «Альфа СБ» адміністративного штрафу в сумі 3360000,00 грн.

Постановами державного виконавця від 28.01.2025 з позивача було стягнуто виконавчий збір у розмірі 336000,00 грн, а також накладено арешт на кошти позивача у сумі 3696320,00 грн (з урахуванням виконавчого збору), а також арешт на майно позивача у сумі 3696320,00 грн.

Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у цьому конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Постанова № ЗХ/ЛВ/9130/085/ЗХ/ЛВ/20496/П085/СВ-ФС, видана 03.10.2024 року Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці є самостійним виконавчим документом, примусове виконання якого здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, за вищезазначеним документом відкрито виконавче провадження ВП 76953673.

Приписами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Тобто, у Законі України «Про виконавче провадження» відсутній механізм зупинення виконання оскаржуваної позивачем постанови до ухвалення судового рішення по суті.

Зважаючи на те, що постанова відповідача, законність та обґрунтованість якої є предметом спору у цій справі є виконавчим документом та за цим виконавчим документом відкрито виконавче провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі, у разі задоволення такого позову призведе до не ефективного захисту порушеного права позивача, оскільки позивачу доведеться докласти значних зусиль для відновлення того становища, яке він мав до виконання в порядку виконавчого провадження постанови № ЗХ/ЛВ/9130/085/ЗХ/ЛВ/20496/П085/СВ-ФС.

Оскільки у Законі України «Про виконавче провадження» відсутній механізм зупинення виконання постанови про накладення штрафу до ухвалення судового рішення по суті на переконання колегії суддів, обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 16.07.2024 року прийнятої у справі №240/40188/21.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №160/31220/24- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов