Справа № 440/3167/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 р.Справа № 440/3167/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко) по справі № 440/3167/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яка полягає у не призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки в розмірі 9 118,81 грн, починаючи з 14.06.2021, із встановленням підвищенням розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення 60-річного віку; та виплатою грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки в розмірі 9 118,81 грн, починаючи з 14.06.2021, із встановленням підвищенням розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення 60-річного віку; та виплатою грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2024, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 15.11.2024 позов задоволено частково.

Так, з урахуванням скасованої частини позовних вимог постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2024, судом визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині не застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 14.06.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, при призначенні пенсії за віком з 14.06.2021 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

15.01.2025 ОСОБА_1 подала суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 440/3167/24 у десятиденний строк з дня винесення ухвали про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

В обґрунтування заяви зазначила, що на виконання рішення суду, пенсійний орган повторно розглянув її заяву, за наслідками розгляду якої відмовив у застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, при призначенні пенсії за віком з 14.06.2021, незважаючи на висновки суду щодо наявності у неї права на призначення пенсії з урахуванням такого показника.

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 є не виконаним, що є підставою для встановлення судового контролю.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 заяву задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протягом одного місяця з дати набрання законної сили цією ухвалою подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року у справі №440/3167/24.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви про встановлення судового контролю відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судовим рішенням від 31.07.2024 лише зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та не покладено на нього зобов`язань щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) за 2018-2020 роки для обчислення її пенсії, що залишено поза увагою суду першої інстанції.

Натомість, відповідач на виконання судового рішення повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 14.06.2024, отже виконав рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 440/3167/24 в повному обсязі.

Також, звертає увагу, що на час розгляду справи по суті ні судом першої, ні апеляційної інстанції не встановлено обов`язку відповідача надати звіт про виконання судового рішення, як наслідок, у суду відсутні підстави для встановлення такого виду контролю на стадії його примусового виконання.

Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_1 була обізнана про виконання судового рішення у листопаді 2024 р., тоді як із заявою про встановлення судового контролю звернулась у січні 2025 р., тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого ст. 383 КАС України.

Позивач не надала відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Полтавській області не виконує в повному обсязі судове рішення, що є підставою для встановлення контролю за його виконанням.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 539/3406/17.

Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 440/3167/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, при призначенні пенсії за віком з 14.06.2021 з урахуванням висновків суду.

На виконання судового рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення № 12 від 26.11.2024 про відмову в призначенні їй пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018,2019,2020 роки, про що повідомило позивача листом від 05.12.2024 (а.с. 180-181).

Апелянт зазначає, що повторний розгляд заяви позивача із прийнятим рішенням за наслідками її розгляду є належним виконанням судового рішення від 31.07.2024.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, судовим рішенням від 31.07.2024 у справі № 440/3167/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

В свою чергу, судом першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, в мотивувальній частині рішення зазначено, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки.

Водночас, виконуючи рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2024, відповідач не врахував висновки суду, викладені у мотивувальній частині, отже відмова у призначенні позивачу пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018,2019,2020 роки суперечить висновкам суду, як наслідок, не свідчить про його виконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 31.07.2024.

Доводи апелянта щодо не покладення судом зобов`язань на пенсійний орган в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки до пенсії ОСОБА_1 колегія суддів оцінює критично, оскільки судовим рішенням надавалася правова оцінка вказаним обставинам та покладено на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Мотивувальна частина судового рішення містить висновок щодо наявності у позивача права на отримання пенсії з урахуванням вищевказаного показника.

Доводи скаржника щодо можливості вирішення питання про встановлення судового контролю лише під час розгляду справи по суті колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом як під час вирішення справи по суті, так і після ухвалення рішення.

Посилання апелянта на пропуск позивачем десятиденного строку на подання заяви про встановлення судового контролю, встановленого ст. 383 КАС України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заява подана в порядку ст. 382 КАС України. В свою чергу, нормами статей 382 382-1 КАС України не встановлено жодного строку, протягом якого позивач може звернутись із такою заявою.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 по справі № 440/3167/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 13.03.2025 року