Справа № 420/25842/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25842/24

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

повний текст судового рішення

складено 07.11.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» до Одеської митниці про визнання протиправним і скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» (далі ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА») звернулось до суду з позовом до Одеської митниці в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА500500/2024/000386/2 від 24 липня 2024 року за митною декларацією № 24UА01U0;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UА500500/2024/000775.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з метою митного оформлення ввезених товарів до Одеської митниці 24.07.2024 року була надана митна декларація №24UA01U0, разом з якою були надані усі необхідні та наявні документи, але за результатами проведення контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було прийняте рішення про коригування митної вартості від 24.07.2024 року №UА500500/2024/000386/2 та за результатами перевірки митної декларації та поданих до неї документів Картка відмова в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2024/000775. Підставою для прийняття картки відмови митний орган зазначив те, що митну вартість товарів неможна визначити за основним методом та за іншими послідовними методами, внаслідок чого митна вартість підлягає визначенню за другорядним методом резервним. Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що при визначені митної вартості до ціни не включена вартість упаковки або вартість гарантій, передбачених розділом Х МК України. Позивач вважав оскаржувані рішення та картку відмову протиправними, оскільки з наданих до митного оформлення документів безсумнівно і однозначно можна встановити вартість придбаного товару та при цьому відсутні будь-які суперечності, неповнота в наданих документах, які могли б вплинути на вартісні характеристики оцінюваного товару. На думку позивача, митний орган формально послався на ненадання повного переліку витребуваних документів, не зазначивши, які саме обґрунтовані сумніви щодо вартості товару залишились не усунутими.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 року ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, позво задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 у справі №420/25842/24 є незаконними і необґрунтованими, підлягає скасуванню відповідно до вимог ст.317 КАС України, оскільки прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права (неправильне тлумачення закону, незастосування закону, який підлягав застосуванню), а саме:

- пункту 2 частини 2 статті 52, пунктів 2, 3 частини 2 статті 53, частини 3 статті 53, пункту 2 частини 6 статті 54, частину 1 статті 55, частин 2, 4, 5, 9, 10 статті 58, частини 1 статті 254, частин 1, 2, 3 статті 256, частин 1, 4 статті 337 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI;

- розділу VII Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.08.2015 за №1021/27466);

- пунктів 1.1, 2.1, 2.2.7, 2.2.10, 2.2.13, 2.2.14 розділів 1 та 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 (далі - Методичні рекомендації).

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Зокрема, апелянт вказує, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці була подана митна декларація (МД) №24UA01U0 від 24.07.2024, відповідно до якої за умовами поставки DAP на митну територію України надійшов товар ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА», а саме, товар № 1 - Поліетиленовий мішок, з стрічок з поліетилену, розмір, см.:- 55х105 - 100000 шт. (вага 50гр. (+/-2гр.) - 200 місць, - 55х100 - 50000 шт. (вага 48гр. (+/-2гр.) - 100 місць,- 55х90 - 35000 шт. (вага 43гр. (+/-2гр.) - 70 місць. Поліпропіленовий мішок, з стрічок з поліпропилену, розмір см.:- 56х105 - 110000 шт. (вага 61гр. (+/-2гр.) - 220 місць,- 56х110 - 50000 шт. (вага 63гр. (+/-2гр.) - 100 місць,- 56х110 - 40000 шт. (вага 72гр. (+/-2гр.) - 80 місць. Всього: 385000 шт. - 770 місць. Для цивільного використання. Торговельна марка - немає даних. Виробник - немає даних. Країна виробництва - TM.

Оскільки перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом, та дані форми контролю є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів, апелянт вказує, що він не мав права допускається ігнорування та не виконання форм контролю встановлених СУР.

При цьому, апелянт зазначає, що за митною декларацією (МД) №24UA01U0 від 24.07.2024 року автоматизованою системою управління ризиками були встановлені наступні форми обов`язкового контролю:

- 103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби.

Повідомлення про форми контролю: По товару № (1) наявний ризик неправомірного надання пільг і звільнення від оподаткування. Під час митного оформлення враховувати роз`яснення, надіслані.

- 105-2 Контроль правильностi визначення митної вартостi товарiв.

Повідомлення про форми контролю: По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (1)Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст.53 МКУ.

- 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Повідомлення про форми контролю: По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (1)Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст.53 МКУ.

- 107-3 Контроль правильностi класифiкацiї товарiв згідно з УКТ ЗЕД.

Повідомлення про форми контролю: Товар №1. Можливо, неправильна класифікація товару: Перевірити відповідність заявленого опису товару та наведеної вище інформації про можливі товари «прикриття»/«ризику». Якщо опис товару співпадає з вищенаведеним, то при випуску товарів у вільний обіг провести перевірку правильності класифікації.

- 108-3 Витребування документів, які підтверджують коди товарів згідно з УКТ ЗЕД

Повідомлення про форми контролю: Товар №1. Можливо, неправильна класифікація товару: Перевірити відповідність заявленого опису товару та наведеної вище інформації про можливі товари «прикриття»/«ризику». Якщо опис товару співпадає з вищенаведеним, то при випуску товарів у вільний обіг провести перевірку правильності класифікації.

- 109-4 Перевiрка правильностi визначення країни походження товарiв.

Повідомлення про форми контролю: По товару № (1) наявний ризик неправомірного надання пільг і звільнення від оподаткування. Під час митного оформлення враховувати роз`яснення, надіслані

Апелянт звертає увагу на те, що ним під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №24UA01U0 від 24.07.2024 року встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000386/2 від 24.07.2024, а саме:

1) відповідно до пп.в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) в банківських платіжних документах наявне посилання лише на контракт EXP-02, що не дає змогу ідентифікувати за якою саме поставкою здійснюється оплата

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

При цьому, апелянт посилається на низку постанов Верховного Суду, в яких зазначено про те, що обов`язок доведення митної вартості ціни товару лежить на позивачеві (постанова від 12.07.2022 у справі №808/865/18, від 28.07.2021 у справі №808/3022/17, від 26.07.2021 у справі №813/8725/14, від 16.07.2021 у справі №804/3702/16, від 16.07.2021 у справі № 804/769/16).

Апелянт вказує, що він повідомив позивача про необхідність подання додаткових документів, таких як виписка з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації фірми; виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову, а також за власним бажанням додаткові наявні документи для підтвердження заявленою митної вартості товарів.

24.07.2024 року позивач надав цінову пропозицію, висновок експерта та лист з повідомленням, що витребувані документи надаватися не будуть. У додатково наданому висновку експерта щодо ціни на товар зазначено, що інформація у висновку взята, у тому числі з інтернет видання, причому використовується лише інтернет сайт alibaba.com made-inchine.com, та відсутні посилання на джерела з країни походження товарів, також експерт не проводив спеціальної перевірки її достовірності та не зазначив числові данні щодо вартості товарів які порівнюються з оцінюваним та вихідних даних які роз`яснюють розрахунки експерта, тобто вищезазначений висновок носить виключно інформаційний характер і не може бути визначальними при здійснені контролю за правильністю визначення митної вартості товарів. Апелянт звертає увагу на те, що за практикою Верховного Суду ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (постанова від 22.12.2020 у справі №810/2463/17).

Апелянт звертає увагу на те, що декларантом не були подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій- четвертій статті 53 МКУ, а відтак встановлені митним органом розбіжності не були усунуті, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Саме тому, за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів застосовано резервний метод (метод 2 ґ).

Апелянт вказує, що за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор» встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить: по товару № 1 2,55 дол. США/кг (МД від 29.02.2024 № UA500500/2024/7145), ніж заявлено декларантом 1,39 дол. США/кг. Тому, як зазначив Верховний Суд України в постанові від 03.08.2021 року у справі № 640/13657/20, наявність в ЄАІС ДФС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Вищенаведеним, на думку апелянта, спростовується доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, стосовно того, що у митного органу були відсутні підстави для поглибленої перевірки поданих документів та запиту додаткових документів у декларанта.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч.2 ст.55 МКУ Одеською митницею було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000386/2 від 24.07.2024 року, яке відповідає вимогам, зокрема п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.

Таким чином, апелянт вважає, що під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2024/000386/2 від 24.07.2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000775 Одеська митниця діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА».

Також апелянт заперечує правомірність стягнення судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9835,28 грн., оскільки, за практикою Верховного Суду (постанови від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 17.05.2023 у справі №560/3073/20, від 10.11.2022 у справі №2040/6997/18, від 24.02.2022 у справі №520/14519/19, від 13.02.2019 у справі №756/2114/17) суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на правову допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості і верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін.

При цьому апелянт вказує, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 9835,28 грн. становить 3,25 прожиткові мінімуми на працездатних осіб з 1 січня 2024 року, або 1,23 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 204,9 годин роботи, а тому є завищеним, становить надмірний тягар для митного органу, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» просить залишити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі № 420/25842/24 без змін, а апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» посилається на те, що твердження апелянта, що дані форми контролю були обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів не є підставою для скасування рішення суд першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки, як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» вказує, що товариством одночасно з митною декларацією в повному обсязі було надано до Одеської митниці документи, які підтверджують митну вартість товару, згідно з частиною 2 статті 53 МКУ, а також витрати на транспортування вантажу, тоді як апелянт не надав, а ні в суді першої інстанції, а ні до апеляційної скарги належних доказів на підтвердження того, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. А отже, апелянт на підставі заздалегідь хибних та штучно сформованих висновків про те, що позивачем використані неповні та/або недостовірні відомості для визначення митної вартості товару, а надані документи містять недостовірну інформацію та/або розбіжності, відповідно до ч.3 статті 58 МКУ, застосовано другорядний метод визначення митної вартості, із зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 57 МКУ, зокрема шостий метод резервний (підпункт ґ). Апелянтом проігноровано наданий позивачем пакет документів, що мають повну та достовірну інформацію про вартість товару та його транспортування до складу позивача, не містять неточностей та розбіжностей, та в сукупності повністю підтверджують правомірність застосування позивачем основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору. При цьому, на думку позивача, апелянт продовжує наголошувати на тому, що надані документи містять розбіжності, але сутність та зміст розбіжностей не відображений а ні в рішенні про коригування митної вартості, а ні в апеляційній скарзі, тобто апелянт не проаналізував розбіжності в наданих позивачем документах під час ухвалення рішення про коригування митної вартості, а отже зазначений висновок є домислом апелянта.

ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» зазначає, що матеріалами справи підтверджено надання товариством всіх необхідних документів, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, та які підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять розбіжностей. Розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції, керуючись правовими позиціями Верховного Суду, дійшов правомірного висновку щодо того, що Одеська митниця не підтвердила належними доказами та аргументованими доводами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Однак, апелянт, обмежився у апеляційній скарзі лише загальним висновком про те, що митна вартість товару не може бути визнана із-за індикатора ризику АСУР та відомостей в мережі інтернет, не зазначивши при цьому які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності наявні в поданих декларантом документах.

ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» звертає увагу, що в апеляційній скарзі, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарі передбачених п.2 ч.1 ст.57 МКУ у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України. При цьому Апелянт не обґрунтував та не довів неможливість визначення митної вартості за ціною контракту (методом № 1), що є порушенням вимог ч.2 ст.55 МКУ, та що узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №809/278/17, у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17, у постанові від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14

Заперечує ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» твердження апелянта, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, оскільки такі висновки митного органу не відповідають фактичним обставинам справи, адже за умовами Договору № ЕХР-02 від 27.02.2024, вартість упаковки товару включена до вартості товару, що документально було підтверджено при поданні електронної митної декларації № 24UA01U0. Та, згідно умов зазначеного Договору, пакування покладається на продавця та при постачанні товару у тарі продавця її вартість включається до ціни товару та не підлягає поверненню чи будь-якої додаткової оплаті. У зв`язку з цим згідно з положеннями підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості. Оскільки, а ні Контрактом, а ні умовами поставки DAP не передбачений обов`язок позивача (покупця) щодо додаткової оплати вартості упаковки або її відшкодування позивачем, то посилання апелянта на неможливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару за відсутності відомостей щодо вартості витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України є необґрунтованими та безпідставними.

Заперечуючи твердження апелянта стосовно того, що в банківських платіжних документах наявне посилання лише на контракт EXP-02, що не дає змогу ідентифікувати за якою саме поставкою здійснюється оплата, ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» вказує, що поставка товарів здійснювалася на підставі договору № EXP-02 від 27.02.2024 року, в якому зазначена загальна вартість - 31275,00 доларів США, згідно Інвойсу загальна сума поставки становить 31275,00 доларів США. Позивач зазначає, що 13.05.2024 року ним на виконання п.2.4. договору здійснена передплата у розмірі 30%, що підтверджено копією платіжної інструкції №3 яка містить посилання на договір № EXP-02 від 27.02.2024 року і призначення платежу, 17.05.2024 року позивачем на виконання п.2.4. договору здійснений остаточний розрахунок у розмірі 70%, що підтверджено копією платіжної інструкції №4. Позивач звертає увагу, що у платіжних інструкціях №3 та №4 вказано в призначенні платежу лише дані вищевказаного договору, а отже, розглядаючи документи у сукупності чітко вбачається, що банківське платіжне доручення ідентифікується, що не може свідчити про розбіжності числового значення митної вартості товару. Отже, посилання апелянта на неможливість ідентифікувати за якою поставкою здійснювалася оплата, є безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та не свідчать про неповноту відомостей про митну вартість Товару, що, в свою чергу, виключає можливість перевірки митним органом числового значення заявленої Позивачем митної вартості, а свідчить про порушення митним органом діючого законодавства та вчинення перешкод щодо декларування товарів Позивачем в супереч діючому законодавству.

Спростовуючи доводи апелянта, які стосуються висновку експерта ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА», вказує, що у підтвердження заявлених цін у митній декларації була надана довідку від 24.07.2024 року незалежної експертної оцінки вартості вантажу від Суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 про розрахунок ринкової вартості товару по ЗЕД контракту, яку апелянт вважає такою, що носить інформативний характер. Проте, апелянт не врахував того, що експерт вільний у виборі методів дослідження, та у апелянта відсутні повноваження вказувати експерту, які методи використовувати при здійсненні дослідження. Окрім іншого, позивач зазначає, що висновок експерта є чинним, ніким не оскарженим, а тому інформація, вказана у ньому, могла та повинна була використовуватися апелянтом при здійсненні митного оформлення.

Звертає увагу ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» і на те, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

За наведених підстав, ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» вважає, що доводи апелянта не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 року.

Також, від ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» надійшло клопотання про стягнення з апелянта витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., на підтвердження яких надані копія акту про надання правової допомоги від 16.12.2024 року, копія додаткової угоди №11 від 06.12.2024 року до договору №22/07 від 22.07.2023 року та копія виписки по рахунку від 09.12.2024 року.

Від Одеської митниці надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому апелянт у якості підстав для зменшення витрат посилається на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на правову допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості і верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін. Апелянт вказує, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. становить 3,30 прожиткових мінімумів на працездатних осіб з 1 квітня 2024 року, або 1,25 мінімальні заробітні плати у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 208,3 години роботи, а тому є завищеним, становить надмірний тягар для апелянта, і не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до матеріалів справи 27.02.2024 року між Індивідуальним підприємцем ОСОБА_2 (Туркменістан) (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» (Покупець) укладений договір № ЕХР-02 (а.с. 25-29).

Відповідно до п.п.1.1 -1.2 договору, Продавець зобов`язується поставити товар (далі «Товар») згідно замовлення Покупця, а Покупець оплатити «Товар» відповідно до умов цього договору. Найменування, асортимент, кількість та ціна товару зазначаються у Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору, загальна сума контракту становить 31275,00 (тридцять одна тисяча двісті сімдесят п`ять доларів США 00 цент).

Відповідно до пункту 2.3. договору ціна Товару за цим договором вказана у Специфікації (Додаток №1). Продавець несе витрати на упаковку товару, витрати на завантаження Товару у авто та митні процедури для експерту з Туркменістану.

Відповідно до пункту 2.4 договору оплата за цим договором буде здійснена з початку 30% - передоплата загальної суми договору. Решта 70% - оплати будуть проводитись до завантаження товару в транспортний засіб. Допускається часткова оплата.

Відповідно до пункту 3.2 договору доставка Товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах ДАП Одеса (Україна), відповідно до (Інкотермс 2010).

Відповідно до специфікації від 27.02.2024 року (а.с.29), яка є невід`ємною частиною договору №ЕХР-02 від 27.02.2024, загальна ціна товару становить 31275,00 доларів США, про що також вказано в інвойсі №ЕХР-02 від 27.02.2024 року (а.с. 30).

Відповідно до матеріалів справи, ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» здійснило оплату в сумі 9382,50 доларів США з призначенням платежу відповідно до контракту № ЕХР-02 від 27.02.2024 року (а.с.31), що підтверджено платіжною інструкцією в іноземній валюті №3 від 13.05.2024 року.

Також, відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті №4 від 17.05.2024 року (а.с. 32) ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» здійснило оплату в сумі 21892,50 доларів США з призначенням платежу відповідно до контракту №ЕХР-02 від 27.02.2024 року.

Отже, загальна сума коштів в іноземній валюті, сплачена позивачем за платіжними інструкціями №3 від 13.05.2024 року та №4 від 17.05.2024 року складає 31275 доларів США, що становить загальну суму № ЕХР-02 від 27.02.2024 року укладеного між позивачем та Індивідуальним підприємцем ОСОБА_2 (Туркменістан).

Декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці була подана митна декларація (МД) №24UA01U0 від 24.07.2024 року (а.с. 40-41), відповідно до якої за умовами поставки DAP на митну територію України надійшов товар ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА», а саме: - товар № 1 - Поліетиленовий мішок, з стрічок з поліетилену, розмір, см.:- 55х105 - 100000 шт. (вага 50гр. (+/-2гр.) - 200 місць, - 55х100 - 50000 шт. (вага 48гр. (+/-2гр.) - 100 місць,- 55х90 - 35000 шт. (вага 43гр. (+/-2гр.) - 70 місць. Поліпропіленовий мішок, з стрічок з поліпропилену, розмір см.:- 56х105 - 110000 шт. (вага 61гр. (+/-2гр.) - 220 місць,- 56х110 - 50000 шт. (вага 63гр. (+/-2гр.) - 100 місць,- 56х110 - 40000 шт. (вага 72гр. (+/-2гр.) - 80 місць. Всього: 385000 шт. - 770 місць. Для цивільного використання. Торговельна марка - немає даних. Виробник - немає даних. Країна виробництва - TM.

Разом з митною декларацією №24UA01U0 від 24.07.2024 року були надані (графа 44 МД):

- Пакувальний лист № ЕХР-02 від 20.05.2024 року;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice)№ ЕХР-02 від 27.02.2024 року;

- Автотранспортна накладна №1457024 від 06.06.2024 року;

- Книжка МДП (TIR carnet) № МХ.85231130 від 08.06.2024 року;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 13.05.2024 року;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №4 від 17.05.2024 року;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № ЕХР-02 від 27.02.2024 року;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 27.02.2024 року;

- Договір про надання послуг митного брокера № 25012024 від 25.01.2024 року;

- Сертифікат про походження товару форми СТ-1 UA.4.795.4.850 від 23.05.2024 року;

- Висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом № 4.795.4.850 від 23.05.2024 року;

- Вагова від 23.07.2024 року;

- Лист від 11.01.2023 року;

- Інші некласифіковані документи ТІ р. Грузія №D42662 23.06.2024 року;

- Інші некласифіковані документи ТІ Румунія №24ROCT1900Н17841К1 18.07.2024 року;

- Інші некласифіковані документи фото товару 23.07.2024 року;

- Інші некласифіковані документи Цінова пропозиція б/н 01.02.2024 року;

- Копія митної декларації країни відправлення G07373/080624/0002012 08.06.2024 року

Одеська митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого по зазначеній митій декларації, встановила, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митні вартість товарів (а.с. 44), а саме:

1) відповідно до пп. в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) в банківських платіжних документах наявне посилання лише на контракт ЕХР-02, що не дає змогу ідентифікувати за якою саме поставкою здійснюється оплата.

На підставі зазначеного декларанту було зобов`язано позивача протягом 10 днів надати (за наявності) додаткові документи (а.с. 44), а саме:

1) виписку з бухгалтерської документації;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

4) копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову згідно до ст.254 Митного кодексу України.

Декларант листом №24-07/24 від 24.07.2024 (а.с. 35) повідомив митний орган про те, що ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» організовує імпорт товарів мішки поліпропіленові та поліетиленові для пакування, транспортування та зберігання насипних продуктів. Країна виробника даного товару є Туркменістан. Даний вид товару є вже готовим продуктом до його використання, вироблений з стрічок або подібних форм з поліетилену або поліпропілену. У відповідь на повідомлення митниці до з МД №24UA01U0 від 24.07.2024 позивач також повідомив, що по пункту 1 надає Цінову довідку від 24.07.2024 незалежної експертної оцінки вартості товару від суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 про оцінку вартості товару по ЗЕД контракту №ЕХР-02 від 27.02.2024; по пункту 2, роз`яснив, що контракт № ЕХР-02 від 27.02.2024 укладений на одну партію поставки товару, тому у платіжній інструкції №3 від 13.05.2024 а №4 від 17.05.2024 вказано в призначені платежу лише данні вищевказаного контракту. До контракту йде специфікація у розмірі видів товару, його параметрів, одиниці виміру та ціни на загальну суму однієї партії. Повідомлено, що митну декларацію країни відправлення надано в оригіналу, міжнародного зразка.

24.07.2024 Одеська митниця за результатами розгляду поданих документів прийняла рішення №UA500500/2024/000386/2 про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу (а.с. 36-37).

В пункту 33 рішення №UA500500/2024/000386/2 від 24.07.2024 року про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу, в якому вказуються обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, Одеська митниця зазначила таке.

«РОЗДІЛ ІІ. МИТНА ВАРТІСТЬ ТОВАРІВ ТА МЕТОДИ ЇЇ ВИЗНАЧЕННЯ, глави 8, 9, ст.49-64 МКУ, наказ Держмитслужби від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», інші нормативно-правові акти з питань митної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 337 Митного кодексу (далі - Кодекс) визначено, що перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням Інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлений, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені Кодексом. Відповідно до п.4 ст.54 МКУ митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення за явленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. У зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) відповідно до пп. в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі - МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) в банківських платіжних документах наявне посилання лише на контракт ЕХР-02, що не дає змогу ідентифікувати за якою саме поставкою здійснюється оплата.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи спрацювання автоматизованою системою аналізу та управління ризиками відповідних форм митного контролю щодо вжиття заходів з метою перевірки числових значень складових митної вартості товарів, митниця відповідно до п.3 ст.53 МКУ декларанту поставлено вимогу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - виписку з бухгалтерської документації; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; - каталоги, специфікації фірми - виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову; декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

24.07.2024 року ТОВ «Торговий дім «ІВЛІМА» надано цінову пропозицію, висновок експерта та лист з повідомленням що витребувані документи надаватися не будуть.

У додатково наданому висновку експерта щодо ціни на товар зазначено, що інформація, у висновку взята у тому числі з інтернат видання, причому використовується лише інтернет сайт alibaba.com made-in-chine.com та відсутні посилання на джерела з країни походження товарів, також експерт не проводив спеціальної перевірки її достовірності та не зазначив числові данні щодо вартості товарів які порівнюються з оцінюваємими та вихідних даних які роз`яснюють розрахунки експерта, тобто вищезазначений висновок носить виключно інформаційний характер і не може бути визначальним при здійснені контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.

Таким чином, в наданих документах наявні розбіжності та не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ. Відповідно до ч.1 ст.55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МКУ, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Згідно частини 6 статті 54 митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі:

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ. За результатом проведеної консультації шляхом обміну електронними повідомленнями між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано другорядний метод визначення митної вартості - резервний метод. Оскільки відповідно до п.2 статті 58 використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 статті 58 застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Кодексу. В митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, тому відповідно до статі 59 МКУ неможливо застосувати метод за ціною договору щодо ідентичних товарів. Оскільки митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 Митного кодексу України, відповідно до статті 60 Митного кодексу України за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами. Так у митного органу є інформація про рівень ціни щодо товару 7 митної декларації на вже оформлені в митниці подібні (аналогічні) товари виготовлені одним і тим же виробником, тому митна вартість оцінюваних товарів буде визначена за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Щодо товару 1 в поданій до митного оформлення митної декларації в митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей 59,60 МКУ неможливо застосувати методи за ціною договору щодо Ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, 63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п.1 статті 64 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваного товару №1 буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів ї торгівлі (GATT) резервним методом.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС Держмитслужби та встановлено що рівень митної вартості товарів є більшим, а саме:

по товару №1 - 2,55 дол. США/кг (МД від 29.02.2024 року №UА500500/2024/7145), ніж заявлено декларантом - 1,39 дол. США/кг;

Декларанту роз`яснено права викладені у п.3 ст.52 МКУ на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплата митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ. Та роз`яснено право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього МКУ або суду.»

Також, Одеська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500500/2024/000775 (а.с. 38-39 ).

Поставлений товар було випущено у вільний обіг за результатом сплати позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару, в той час як надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни, що була сплачена за цей товар.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для:

1) нарахування митних платежів;

2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;

3) ведення митної статистики;

4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч.ч.5-6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.4-5 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч.ч.2-3 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначає таке.

Частина 2 статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

До них відносяться: документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, сам по собі факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Адже, при реалізації своїх повноважень митні органи, контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, зобов`язані діяти у спосіб, визначений законом.

Вказана означає, що у митного органу має бути саме обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Але, при цьому, митниця має витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 Митного кодексу України

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо такої складової митної вартості товару як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням (пп. в) п.2 ч.10 ст.58 МК України), внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару

Так, дійсно відповідно до пп.в) п.2 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Проте, за умовами договору ЕХР-02 від 27.02.2024 року саме продавець несе витрати на упаковку товару, витрати на завантаження Товару у авто та митні процедури для експорту з Туркменістану.

Отже, ціна товару включає в себе вартість упаковки та пакування, у зв`язку з чим, згідно з положеннями підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України, ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості.

Також колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД 37 - має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації поданої декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару) (а.с.40), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Спеціальні умови щодо пакування товару, а ні інвойсом, а ні документами наданими Індивідуальним підприємцем ОСОБА_2 - не передбачені.

Отже, з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а що спростовує доводи апелянта про те, що витрати на пакування не є складовими митної вартості та підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару, оскільки та можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Згідно з ст. А.9 «Перевірка - упаковка маркування» Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року), ІНКОТЕРМС 2000, Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Упаковка повинна містити належне маркування.

Таким чином, при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (фактурної вартості товару).

Оскільки поставку товару здійснено у тарі Постачальника товару, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що її вартість входить до ціни товару. Такі висновки не спростовані доводами апеляційної скарги.

Отже, у спірних правовідносинах вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару, який був поставлений за контрактом, є несипучим, а тому не потребує додаткової упаковки, крім тари, в якій він перевозиться.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, що вказані обставини не дають змоги визначити вартість оплаченого позивачем товару.

Відхиляє апеляційний суд і доводи апелянта стосовно того, що в банківських платіжних документах наявне посилання лише на контракт ЕХР-02, що не дає змогу ідентифікувати за якою саме поставкою здійснюється оплата.

При цьому колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено та апелянтом не спростовано, що загальна сума контракту становить 31275,00 доларів США; оплата товару здійснена двома частинами, у відповідності до вимог контракту, платіжними дорученнями в іноземній валюті № 3 від 13.05.2024 року та №4 від 17.05.2024 року на загальну суму 31 275,00 доларів США із зазначенням призначення платежу - контракт №ЕХР-02 від 27.02.2024 року; сума вартості товару яка зазначена в контракті, відповідає сумі вартості товару вказаній у інвойсі та сплаченій позивачем сумі; оплачений товар доставлений однією поставкою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні передбачені ст.53 Митного кодексу України документи.

Щодо коригування апелянтом заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу, то колегія суддів, як і суд першої інстанції, зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про те, що митний орган не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар, та як наслідок наявність підстав для коригування митної вартості товарів.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат, зокрема в частині витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду:

- договір про надання правової допомоги від 22.07.2023 року № 22/07,

- додаткову угоду №9 до договору,

- акт про надання правової допомоги від 20.12.2023 року,

- платіжну інструкцію №829 від 05.08.2024 року.

Задовольняючи частково клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем суму 15200 грн. є неспівмірною із наданими послугами, оскільки зустріч, консультування клієнта, ознайомлення з матеріалами, аналіз законодавства фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову, а тому не є такими, що належать до стягнення, а тому розмір витрат на професійну правову допомогу представника позивача у цьому випадку має бути зменшений до 9835,28 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно того у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів наданих позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, не вказує апелянті і на неправильність застосування судом першої інстанції норм права при вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зменшення розміру суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, який був визначений судом першої інстанції в сумі 9835,28 грн..

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу. Посилання апелянта на численну кількість судових рішень Верховного Суду не спростовує висновків суду першої інстанції. Доводи апелянта щодо неповного з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн позивач надав додатково апеляційного суду додаткову угоду №11 від 06.12.2024 (а.с. 194) до договору №22/07 від 22.07.2024 року про надання правничої допомоги (а.с. 50-52).

Так, за умовами додаткової угоди №11 від 06.12.2024 п.п. 2.1.6 договору №22/07 від 22.07.2024 року викладений у новій редакції, відповідно до якої адвокат у встановленому порядку представляє інтереси клієнта у П`ятому апеляційному адміністративному суді по справі №420/25842/24 за розглядом апеляційної скарги Одеської митниці на рішення одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 року.

Також у новій редакції викладений розділ 4 «Порядок здійснення розрахунків» договору №22/07 від 22.07.2024 року, за яким правову допомоги, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях протягом 10 днів з дати укладання додаткової угоди до договору в розмірі 10000 грн.

На підтвердження сплати позивачем послуг адвоката надана виписка по руху коштів адвоката, відповідно до якого позивачем сплачено 10000 грн. за послуги згідно рахунку №0612 від 06.12.2024 року (а.с. 195).

Відповідно до акту про надання правової допомоги до додаткової угоди №11 від 06.12.2024 року до договору №22/07 від 22.07.2024 року про надання правової допомоги (а.с. 196), адвокат надав клієнту наступну правову допомогу:

- ознайомлення зі змістом апеляційної скарги Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 року по справі №420/25842/24, дата надання допомоги 09.12.2024 року, витрачений час 1 година;

- аналіз чинного законодавства України, судової практики, побудова стратегії захисту клієнта у справі №420/25842/24, дата надання допомоги 09.12.2024 року, витрачений час 2 години;

- консультування клієнта щодо змісту та аргументів відповідача, викладених у апеляційній скарзі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 року по справі №420/25842/24 та змісту проекту заперечень на апеляційну скаргу Одеської митниці, дата надання допомоги 10.12.2024 року, витрачений час 1 година;

- підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 по справі №420/25842/24, дата надання допомоги 13.12.2024 року, витрачений час 7 годин;

- підготовка клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи №420/25842/24 в П`ятому апеляційному адміністративному суді, дата надання допомоги 16.12.2024 року, витрачений час 1 година.

Підписанням цього акту сторони підтверджують факт надання правової допомоги відповідно до положень договору. Сторони зауважень та скарг одна до одної стосовно виконання договору не мають.

Колегія суддів зазначає, що зустріч, консультування клієнта, ознайомлення з матеріалами, аналіз законодавства фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки відзиву на апеляційну скаргу, а тому не є такими, що належать до стягнення.

Крім того, порівняння змісту відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 182-187), та змісту відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.95-103), дає колегії суддів обґрунтовано вважати, що час витрачений на підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу сім годин, є неспівмірним зі змістом відзиву на апеляційну скаргу, який майже відтворює зміст відповіді на відзив на позовну заяву.

За наведених обставин, враховуючи реальність адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності) колегія суддів вважає необґрунтованими витрати позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000,00 грн., а тому розмір витрат на професійну правову допомогу представника позивача в суді апеляційної інстанції у цьому випадку має бути зменшений до 2500 грн..

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи Одеської митниці щодо зменшення витрат на професійну правничу допомоги в частині обрахунку такої допомоги виходячи з прожиткового мінімуму на працездатних осіб або з мінімальної заробітної плати у місячному розмірі або у погодинному розмірі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Одеської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» () судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька