Справа № 420/26559/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26559/24

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Дата і місце ухвалення 31.10.2024р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Аргіровій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 начальника відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Одеській області:

-наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10 травня 2024 року за № 1195 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ОРУП №2 ГУНП Одеській області";

-наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 23 травня 2024 року за № 750 о/с "По особовому складу".

2) поновити підполковника поліції ОСОБА_1 з 24 травня 2024 року на посаді начальника відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

3) стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апелянт зазначив, що висновок, викладений Одеським окружним адміністративним судом у рішенні про встановлення обставин здійснення безпосередньо ОСОБА_1 дій направлених на отримання останнім неправомірної вигоди та/або вчинення дії з вимагання чи спонукання інших осіб у наданні такої вигоди, є безпідставним, оскільки не підтверджується належними та достатніми доказами. Апелянт вважає, що такі докази не встановлені і дисциплінарною комісією в ході проведення службового розслідування.

Апелянт вказує на те, що саме по собі відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатнім для встановлення факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

В апеляційній скарзі зазначено, що доказами, що нібито підтверджують здійснення ОСОБА_1 дій направлених на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_2 , є лише пояснення самого ОСОБА_2 від 02.03.2024 року та від 01.05.2024 р. При цьому, апелянт вважає, що згадані вище пояснення є абсолютно протилежними, різним за змістом та взаємосуперечливими, а отже такими з яких неможливо встановити дійсну та достовірну інформацію стосовно події 06.02.2024 р. та як наслідок не є доказом підтвердження факту вимагання позивачем з гр. ОСОБА_2 неправомірної вигоди.

На думку апелянта, висновки дисциплінарної комісії та встановлені судом першої інстанції обставини щодо вчинення позивачем дій несумісних зі званням поліцейського, гуртуються виключно на підставі отриманих часткових матеріалів кримінального провадження та суперечливих пояснень громадянина ОСОБА_2 , що свідчить про не повне та необ`єктивне проведення дисциплінарною комісією службового розслідування, що має наслідком протиправне притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та протиправного застосування до останнього найбільш суворого дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції та в свою чергу не було повно та об`єктивно досліджено судом першої інстанції.

Також апелянт вважає, що Одеським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні не досліджено обставини щодо неврахування дисциплінарною комісією пом`якшуючих обставин при обранні виду дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 .

Апелянт вважає безпідставними висновки дисциплінарної комісії про неналежну організацію роботи (з 09.02.2024 до 05.04.2024), неналежне проведення превентивної та профілактичної роботи, спрямованої на недопущення порушення службової дисципліни підлеглими, а також не здійснення контролю за службовою діяльністю старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 щодо належного розгляду ним повідомлень, звернень громадян, у тому числі ОСОБА_4 , оформленні протоколів про адміністративні правопорушення тощо.

На думку апелянта, обставини справи свідчать про створення громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 інсценування кримінального правопорушення з метою створення в подальшому провокації з отримання неправомірної вигоди працівниками поліції відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області.

З огляду на все вищевикладене позивач вважає протиправними оскаржувані ним накази про звільнення його зі служби в поліції, а тому просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач підполковник поліції ОСОБА_1 перебував на посаді начальника відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області.

06.04.2024 на адресу керівника ГУНП в області надійшла доповідна записка УГІ ГУНП в області вих. № 55/1050 за фактом порушення службової дисципліни окремими посадовими особами ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області та ОРУП № 2 ГУНП в області, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків начальником ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області підполковником поліції ОСОБА_1 та поліцейським офіцером громади відділу превенції ОРУП № 2 ГУНП в області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , що призвело до внесення відомостей до ЄРДР №0000190 від 13.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, проведення 05.04.2024 року слідчих дій (обшуків) працівниками ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, спільно із працівниками ОУ ДВБ НПУ, у межах вищевказаного кримінального провадження, неповідомлення вищевказаними поліцейськими про пропозицію неправомірної вигоди на спецлінію « 102», учинення корупційного діяння, а також для вивчення їх службової діяльності, ефективності проведення відповідної профілактичної роботи безпосереднім та прямими керівниками щодо останніх.

Наказом ГУНП в області від 08.04.2024 № 905 (зі змінами, внесеними наказами ГУНП в області від 09.04.2024 № 929 і від 19.04.2024 № 1006) призначене службове розслідування з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки інформації, викладеної у доповідній записці УГІ ГУНП в Одеській області від 06.04.2024 року № 55/1050.

За результатами службового розслідування складено висновок службового розслідування, який затверджений начальником ГУНП в Одеській області 06.05.2024 року.

В ході проведення службового розслідування дисциплінарною комісією встановлені наступні обставини:

Так, з копій окремих процесуальних документів по кримінальному провадженню від 13.02.2024 року № 0000190, які 10.04.2024 року надійшли на адресу дисциплінарної комісії з ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, з`ясовано, що 12.02.2024 року до ОУ ДВБ НПУ із заявою звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поскаржився на дії окремих поліцейських ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, які зі слів заявника, вимагають неправомірну вигоду за непритягнення його до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, яке він не вчиняв.

Дисциплінарною комісією встановлено, що 07.02.2024 року до ВнП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до КНП «Доброславська БЛІД» за медичною допомогою звернувся ОСОБА_7 , якого 06.02.2024 року побив незнайомий чоловік після конфлікту, попередній діагноз ЗЧМТ СГМ, гематома в області шиї, забій правого плечового суглобу.

За вищевказаним повідомленням у ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області зареєстровано ЄО № 462 від 07.02.2024 року та цього ж дня старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 прийнято від ОСОБА_8 заяву та відібрано пояснення стосовно заподіяння тілесних ушкоджень, медичну довідку та долучив їх до матеріалів ЄО № 462 від 07.02.2024 р.

Згідно резолюції підполковника поліції ОСОБА_9 , старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 було доручено прийняття рішення за вказаним вище фактом, із зазначенням про необхідність проведення перевірки, встановленням та опитуванням свідків та очевидців даного факту, а також встановлення правопорушників та прийняття до них заходів згідно чинного законодавства.

07.02.2024 року ОСОБА_11 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , після отримання телефонного повідомлення від ОСОБА_12 про те, що він підозрюється у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , прибув 08.02.2024 р. до ВнП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області у смт. Доброслав, де у нього були відібрані письмові пояснення, а в ході зустрічі з ОСОБА_6 та ОСОБА_14 йому було повідомлено про можливість уникнення відповідальність за винагороду.

У висновку службового розслідування зазначено, що надалі ОСОБА_15 тривалий час, маючи на меті отримання разом з ОСОБА_16 неправомірну вигоду від ОСОБА_17 , не вживали заходів, направлених на відпрацювання даних матеріалів та не повідомляли органи досудового розслідування про виявлення ознак кримінального правопорушення, не долучили відібраних пояснень у ОСОБА_17 до матеріалів ЄО.

12.02.2024 року ОСОБА_11 звернувся із заявою до ОУДВБ НПУ про вимагання неправомірної вигоди.

02.03.2024 року ОСОБА_15 склав довідку за результатом розгляду заяви ОСОБА_8 , яку затвердив ОСОБА_18 , в якій зазначив, що у вищевказаному факті вбачаються ознаки кримінального правопорушення, однак за відсутності акту СМО на даний час прийняти рішення неможливо, та вважав, що перевірку доцільно закінчити, а при отриманні акту судово-медичного обстеження прийняти рішення згідно чинного законодавства України; про результати розгляду необхідно повідомити заявника, а матеріали скерувати до діловодства ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області.

05.03.2024 року ОСОБА_11 за викликом ОСОБА_12 знову прибув до ВнП № 3 у смт. Доброслав, де при зустрічі з ОСОБА_14 та ОСОБА_6 біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » обговорювали питання непритягнення ОСОБА_19 до відповідальності за умови його «вдячності».

21.03.2024 року ОСОБА_20 прибув до ВнП № 3 у смт. Доброслав та передав ОСОБА_21 акт судово-медичного обстеження стосовно заподіяних йому тілесних ушкоджень.

22.03.2024 року до ВнП № 3 від Одеського обласного бюро СМЕ надійшов акт судово-медичного обстеження, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження, які могли бути заподіяні при обставинах ним зазначених. Зазначений акт був переданий для розгляду ОСОБА_22 .

Як зазначено у висновку, незважаючи на те, що ОСОБА_18 та ОСОБА_15 мали прийняти відповідне рішення та повідомити орган досудового розслідування про виявлення ознак кримінального правопорушення, діючи умисно, вказаних дій не вчинили, маючи на меті у подальшому отримати неправомірну вигоду від ОСОБА_17 .

02.04.2024 року за викликом ОСОБА_12 , ОСОБА_11 знову прибув до ВнП №3 у смт. Доброслав, де при зустрічі ОСОБА_23 спонукав надати неправомірну вигоду та пояснив, що вбачає в його діях ознаки кримінального злочину та вважає необхідним розпочати кримінальне провадження, що потягне призначення кримінального покарання. При зустрічі ОСОБА_19 з ОСОБА_14 та ОСОБА_6 обговорювалось питання надання їм грошових кошів за закриття справи, але в подальшому при зустрічі поза межами відділення поліції, у кафе, ОСОБА_23 повідомив про необхідність придбання для нього та ОСОБА_24 якісної тактичної форми та взуття, на що ОСОБА_11 погодився.

04.04.2024 року ОСОБА_23 з мобільного додатку «WhatsaApp» телефону, який йому належить, надіслав повідомлення ОСОБА_25 із зазначенням про придбання трьох комплектів форми та їх кольору.

04.04.2024 року ОСОБА_11 на виконання вказаних домовленостей придбав три комплекти форми на загальну суму 25687 гривень, які 05.04.2024 року за вказівкою ОСОБА_12 у вказаному ним місці передав невідомій особі, на яку вказав ОСОБА_15 , яким виявився ОСОБА_26 , який забравши речі, поклав їх до багажного відділення маршрутного мікроавтобуса з табличкою « 58к», номерні знаки НОМЕР_1 , про що повідомив ОСОБА_27 .

Надалі, ОСОБА_28 на вищевказаному автомобілі, прибув на кінцеву зупинку за адресою: вул. Паустовського в м. Одеса, біля перехрестя з проспектом Добровольського, та переїхав навпроти на паркувальний майданчик біля магазину «АТБ» за адресою: вул. Паустовського, 19, в смт. Ілічанка Одеського району Одеської області. Після чого, за вищевказаною адресою, поряд з автомобілем, на якому прибув ОСОБА_26 , запаркувався службовий автомобіль «RENAULT DUSTER», номерні знаки НОМЕР_2 , на синьому фоні, з якого вийшов ОСОБА_29 , а з пасажирського лейтенант поліції ОСОБА_30 , які разом підійшли до ОСОБА_31 . Надалі, ОСОБА_29 підійшовши до багажного відділення маршрутного мікроавтобуса з табличкою « 58к» «MERSEDES SPRINTER» номерні знаки НОМЕР_3 , дістав передані ОСОБА_32 вищевказані комплекти тактичного одягу з взуттям, які були поміщені у три поліетиленові пакети білого кольору, з написом на них «Camotec», переклавши їх самостійно до багажного відділення службового автомобілю, та таким чином отримав неправомірну вигоду для себе та ОСОБА_9 за списання матеріалів від 07.02.2024 за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_33 та непередання відомостей про виявлене кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування для внесення їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У подальшому, вищевказані на службовому автомобілі прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де перебував ОСОБА_18 , та останній разом з ОСОБА_6 підійшли до задніх дверей даного транспортного засову, відкривши їх, почали розглядати надані їм речі ОСОБА_32 , та ОСОБА_18 взяв 1 комплект тактичного одягу та взуття, та поклав їх до транспортного засобу «Toyota Hilux», який був припаркований неподалік.

Таким чином, 05.04.2024 приблизно о 17:02 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_18 за попередньою змовою з ОСОБА_34 одержали та розподілили неправомірну вигоду від ОСОБА_17 у вигляді 3 (трьох) комплектів тактичного одягу та взуття, вартістю на загальну суму 25 687 гривень, за списання матеріалів ЄО ВнП № З ОРУП № 2 ГУНП в області № 462 від 07.02.2024 за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_33 та не передання відомостей про виявлене кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування для внесення їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В подальшому отриманий комплект одягу був вилучений у ОСОБА_24 в ході обшуку.

Відповідно до протоколів обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_24 були вилучені фіскальні чеки видані магазином «Camotek», костюми з куртки та штанів, поло, черевики, які були придбані ОСОБА_35 та передані через іншу особу ОСОБА_36 як неправомірна вигода.

Вказані обставини встановлені дисциплінарною комісією з дослідження окремих процесуальних документів по кримінальному провадженню від 13.02.2024 року № 0000190, пояснень ОСОБА_17 від 01.05.2024 року, пояснень начальника сектору дізнання ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області майора поліції ОСОБА_37 , начальника чергової частини ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області ОСОБА_38 , а також з пояснень ОСОБА_31 , старшого дільничного офіцера поліції СП ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області лейтенанта поліції ОСОБА_39 , дослідження Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області № 1035, Журналу реєстрації вхідних документів ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області № 1065, матеріалів ЄО ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області № 462 та ін.

У висновку службового розслідування зазначено, що підполковник поліції ОСОБА_18 , на порушення вимог абзацу першого, другого частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян», пункту 1 розділу ІV, пункту 1 розділу VIII Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, контроль за діями підлеглого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , пов`язаного з належним розглядом останнім звернення ОСОБА_4 , не здійснював та безпідставно затвердив довідку про результати розгляду заяви ОСОБА_4 .

Дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_18 вчинив грубий дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 8, 9, 13 частини третьої статі 1, пунктів 6, 7 частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, пунктів 1, 2, 3, 5 частини першої статті 23, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», частини першої статті 22, частини першої статті 24, частини першої статті 38 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.01.2014 № 1700-VII, абзацу першого, другого частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян, пункту 1 розділу IV, пункту 1 розділу VII Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, абзаців другого, третього, четвертого, шостого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпункту 15 пункту 3 Заходів щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України, затверджених наказом НПУ від 23.09.2016 № 920, підпункту 11 пункту 3 наказу Національної поліції України від 21.07.2017 № 747 «Про оголошення вироків суддів стосовно колишніх поліцейських», підпунктів 3, 5, 6, 12 пункту 1 наказу ГУНП в Одеській області від 02.01.2023 № 1 «Про вчинення кримінальних правопорушень поліцейськими ГУНП упродовж 2022 року та додаткові заходи щодо зміцнення службової дисципліни», підпункту 9 пункту 1 наказу ГУНІ в Одеській області від 04.01.2023 № 7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», що виразилося у недотриманні положень законів України та інших нормативно-правових актів що регламентують діяльність поліції, підпункту 5 пункту 1 та 5 наказу ГУНП в області від 02.01.2023 № 1 «Про вчинення кримінальних правопорушень поліцейськими ГУНП упродовж 2022 року та додаткові заходи щодо зміцнення службової дисципліни», пунктів 1, 2, 6, 13, 14 розділу ІІІ Положення про відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, затвердженого наказом ГУНП в області від 27.09.2022 № 1737, що виразилося:

- в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, вчиненні дій, що підривають авторитет Національної поліції України;

- непрофесійному виконанні своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

- не підтримувані рівня своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

- порушенні Присяги поліцейського в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, що підривають авторитет Національної поліції України;

- неналежній організації (з 09.02.2024 до 05.04.2024) та проведенні превентивної та профілактичної роботи, спрямованої на недопущення порушення службової дисципліни підлеглими, у тому числі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_34 .

- нездійсненні контролю за службовою діяльністю старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 щодо належного розгляду ним повідомлень, звернень громадян, у тому числі ОСОБА_4 , оформленні протоколів про адміністративні правопорушення;

- умисному, безпідставному погоджені 5.03.2024 недостовірної довідки щодо розгляду звернення ОСОБА_4 ;

- неінформуванні 05.03.2024 ОСОБА_4 про прийняте рішення по його зверненню;

- укритті (з 22.03.2024 до 08.04.2024) та не реєстрації у єдиному обліку Національної поліції України інформації про вчинення ОСОБА_32 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України;

- схилянні (з 08.02.2024 до 04.04.2024) 1. ОСОБА_40 , шляхом погроз на адресу останнього, до неправомірних дій з корисливих мотивів;

- використані під час спілкування з ОСОБА_32 службового становища з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб;

- вступі у корупційні діяння, пов`язані з вимаганням від ОСОБА_17 неправомірної вигоди, спочатку у вигляді 1000 доларів США, а потім у вигляді форменого одягу;

- отриманні 05.04.2024 від ОСОБА_17 через підлеглого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 неправомірної вигоди у вигляді форменого одягу за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності;

- невідмовлені 05.04.2024 від пропозиції неправомірної вигоди та неінформуванні про це безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції;

- неінформуванні безпосереднього і прямого керівника про допущенні чисельні порушення.

Дисциплінарна комісія вказала, що надалі ці порушення також сприяли до скоєння старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 грубого порушення службової дисципліни, відкриття кримінального провадження, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, що негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку в діяльності поліції та рівня довіри населення до поліції.

Також зазначено, що підполковник поліції ОСОБА_18 також не здійснював належного щоквартального вивчення побутових умов підлеглих, у тому числі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , а також щотижневого комісійного обстеження всіх службових приміщень та не узагальнювали відомості про всіх працівників, схильних до порушення службової дисципліни.

Протиправні дії вказаних поліцейських призвели до грубого порушення службової дисципліни, відкриття кримінального провадження, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, що негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку в діяльності поліції та рівня довіри населення до поліції.

Беручи до уваги викладене, дисциплінарна комісія з урахуванням пом`якшуючих обставин, таких як позитивна характеристика та за відсутності обтяжуючих обставин прийшла до висновку про застосування до ОСОБА_24 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1195 від 10 травня 2024 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ОРУП № 2 ГУНП Одеській області" до підполковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 23 травня 2024 року № 750 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Вважаючи протиправними вказані накази, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до преамбули Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 року (надалі - Закон №580-VIII), цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Пунктами 1, 2, 3 та 5 частини 1 статті 23 Закону №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 64 Закону №580-VIII визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України (надалі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

За приписами частин 1-3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Відповідно до абзаців другого, третього та шостого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно зі ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 19 Дисциплінарного статуту.

Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним статутом визначено обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського та обставини, що обтяжують відповідальність поліцейського.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Таким чином, підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і Законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених розділом V Дисциплінарного статуту.

Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).

Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів (ч. 3 ст. 26 Дисциплінарного статуту).

Частиною 4 цієї статті визначено, що у разі якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування, вчинено інший дисциплінарний проступок, обставини його вчинення підлягають перевірці уповноваженою особою під час проведення такого службового розслідування.

Згідно частин 5 та 6 статті 26 Дисциплінарного статуту, за результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.

Статтею 27 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Згідно ст. 29 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Судом встановлено, що підставою для проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП від 08.04.2024 року № 905 стала необхідність повної, всебічної та об`єктивної перевірки за фактом порушення службової дисципліни окремими посадовими особами відділення поліції № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків начальником ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області підполковником поліції М. Павлюком та поліцейським офіцером громади відділу превенції ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_34 , що призвело до внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, проведення 05.04.2024 слідчих дій (обшуків) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, спільно із Одеським районним управлінням ДВБ НПУ, у межах вищевказаного кримінального провадження, неповідомлення поліцейськими про пропозицію неправомірної вигоди на спецлінію « 102», учинення корупційного діяння, а також для вивчення службової діяльності, ефективності проведення відповідної профілактичної роботи безпосереднім та прямими керівниками щодо зазначених працівників поліції.

За наслідками проведеного службового розслідування, на підставі зібраних матеріалів, дисциплінарна комісія дійшла висновку про доведеність факту вчинення підполковником поліції ОСОБА_16 дисциплінарного проступку, що виразився у грубому порушенні вимог Закону України Про Національну поліцію, Дисциплінарного статут Національної поліції України, Закону України Про запобігання корупції, а також інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Як висновується з аналізу нормативно-правових актів, які регулюють діяльність працівників органів поліції, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Заперечуючи правомірність оскаржуваних наказів, позивач вказував на те, що дисциплінарною комісією не здійснювалось власне дослідження обставин справи, а лише неповно розглянуто суперечливі матеріали, надані в рамках кримінального провадження.

Позивач посилався на відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували факт вимагання саме позивачем неправомірної вигоди у гр. ОСОБА_17 за непритягнення його до кримінальної відповідальності.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону № 580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

З аналізу норм законодавства, яке регулює особливості проходження служби в поліції слідує, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 804/4096/17 зазначав, що притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ).

Акцентуючи увагу на тому, що Закон № 580-VІІІ виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд у справі № 804/4096/17 мав на меті звернути увагу, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Такої правової позиції дотримувався Верховний Суд і у подальшій правозастосовній практиці у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 26 листопада 2020 року у справі № 580/1415/19, від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а, від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21 та багатьох інших.

При цьому слід врахувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які, водночас, стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19 та ін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем під час проведення службового розслідування досліджувались та аналізувались не лише окремі процесуальні документи по кримінальному провадженню, які надійшли з Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, а також пояснення ОСОБА_17 , начальника сектору дізнання ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області майора поліції ОСОБА_37 , начальника чергової частини ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області ОСОБА_38 , В. Діка, старшого дільничного офіцера поліції СП ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області лейтенанта поліції ОСОБА_39 , а також Журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області № 1035, Журнал реєстрації вхідних документів ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області № 1065, матеріали ЄО ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області № 462.

Проаналізувавши отримані під час службового розслідування документи та пояснення працівників органів Національної поліції та безпосередніх фігурантів подій, комісія дійшла висновку, що позивачем порушено службову дисципліну.

Як зазначалось вище, порушення службової дисципліни дисциплінарна комісія вбачала, зокрема, і у вчиненні позивачем дій, які дискредитують звання поліцейського.

У контексті спірних правовідносин в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Статтею 22 Закону України «Про запобігання корупції» встановлені обмеження щодо використання службових повноважень чи свого становища, які передбачають, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, зокрема, поліцейським забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Статтею 24 Закону України «Про запобігання корупції», особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Згідно ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни та має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку. При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Слід зазначити, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

В свою чергу дискредитація звання поліцейського є несумісним із подальшим проходженням служби.

Скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків, є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21 та у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 420/9503/22.

Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством; має також вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №420/241/20.

Дисциплінарний проступок полягає у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.

В даному випадку матеріалами службового розслідування, в тому числі відібраними в ході проведення такого розслідування поясненнями осіб, зазначених у висновку, підтверджено факт порушення позивачем вимог Закону № 580-VIII, Дисциплінарного статуту, Правил етичної поведінки поліцейських та інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність органів Національної поліції, що і стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Обставини допущення позивачем вказаних вище порушень було окремим об`єктом дослідження дисциплінарної комісії, які не є предметом кримінального провадження, а є складом саме дисциплінарного проступку, тому посилання апелянта на те, що висновок дисциплінарної комісії про вчинення ним дисциплінарного проступку ґрунтується лише на матеріалах кримінального провадження є безпідставним.

Твердження апелянта про суперечність пояснень ОСОБА_17 , з яких неможливо встановити достовірні обставини події 06.02.2024 року за участю ОСОБА_4 , що, на його думку, свідчить про неможливість в цілому враховувати пояснення вказаної особи, як основний доказ, за яким розпочато службове розслідування, колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє, оскільки це не впливає на дослідження та оцінку обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за яке його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2024 року у справі №420/5700/23 вказав на те, що сам факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності за отримання хабаря та висвітлення цієї події у засобах масової інформації, призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції.

Таким чином той факт, що ОСОБА_18 є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000190 від 13.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, свідчить про порушення ним Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту та вимог Закону № 580-VIII.

За встановлених у цій справі обставин, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем службової дисципліни та наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Слід зазначити, що при оцінці співмірності обраного виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, наявність (відсутність) непогашених дисциплінарних стягнень на момент притягнення його до відповідальності за цим дисциплінарним проступком і, як підсумок, наявність (відсутність) причинного зв`язку із тим чи не сталася ця подія внаслідок особистої безвідповідальності, низьких ділових та моральних якостей позивача та його неналежного ставлення до службових обов`язків.

Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на неврахування дисциплінарною комісією при обранні виду дисциплінарного стягнення такої обставини, яка пом`якшує відповідальність позивача, як наявність позитивної характеристики та сумлінне виконання посадових обов`язків.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що встановлення факту вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни, що безсумнівно дискредитує звання поліцейського, не давали підстав застосувати до нього більш м`який вид дисциплінарного стягнення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку, що свідчить про правомірність оскаржуваних наказів.

Позивач в суді апеляційної інстанції посилався також на порушення відповідачем порядку призначення службового розслідування. Позивач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, у разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Посилаючись на положення п. 2 розділу ІІ Призначення службового розслідування Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, позивач зазначив, що службове розслідування призначається, зокрема й у випадках та за наявності даних про: надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»; приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку.

Позивач вважає, що за результатами проведення службового розслідування та відповідно складеного висновку вбачається, що дійсною підставою проведення такого розслідування була перевірка дійсності та/або фактів учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, що безпосередньо за думкою дисциплінарної комісії виразилось в приховуванні від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку.

Проте, як вказує позивач, при ініціюванні службового розслідування вказані підстави з яких таке дисциплінарне розслідування повинно було бути призначено відсутні.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Згідно п. 1 Розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі Порядок), службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За положеннями п. 2 Розділу ІІ Порядку, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про:

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;

повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку;

надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» та ін.

Як встановлено судом, службове розслідування згідно наказу ГУНП в області від 08.04.2024 № 905 було призначено на підставі доповідної записки УГІ ГУНП в Одеській області від 06.04.2024 року № 55/1050 про порушення службової дисципліни окремими посадовими особами ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області та ОРУП № 2 ГУНП в області, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків начальником ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області підполковником поліції ОСОБА_1 та поліцейським офіцером громади відділу превенції ОРУП № 2 ГУНП в області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , що призвело до внесення відомостей до ЄРДР №0000190 від 13.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, проведення 05.04.2024 року слідчих дій (обшуків) працівниками ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, спільно із працівниками ОУ ДВБ НПУ, у межах вищевказаного кримінального провадження, неповідомлення вищевказаними поліцейськими про пропозицію неправомірної вигоди на спецлінію « 102», учинення корупційного діяння, а також для вивчення їх службової діяльності, ефективності проведення відповідної профілактичної роботи безпосереднім та прямими керівниками щодо останніх.

Саме з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки інформації, викладеної у доповідній записці УГІ ГУНП в Одеській області від 06.04.2024 року № 55/1050 і було призначено дане службове розслідування, що відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, як зазначено вище, згідно п. 2 Розділу ІІ Порядку, внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення, є самостійною підставою для призначення проведення службового розслідування.

Твердження апелянта про те, що дійсною підставою для проведення службового розслідування була перевірка дійсності та/або фактів учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, що виразилось в приховуванні від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку, є безпідставними, оскільки зі змісту наказу про призначення службового розслідування чітко вбачаються підстави його призначення, перевірка яких здійснювалась безпосередньо під час проведення службового розслідування та знайшла своє відображення у висновку службового розслідування.

Колегія суддів вважає, що службове розслідування призначено відповідачем у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту та Порядку № 893, та будь-яких порушень при його призначенні допущено не було.

Посилання апелянта на неповноту та необ`єктивність проведення службового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Одеській області через незалучення до його проведення працівники Міністерства внутрішніх справ України із числа кандидатур, запропонованих Міністром внутрішніх справ України, а також працівників інших підрозділів Національної поліції України (зокрема уповноваженого підрозділу з моніторингу якості проведення службових розслідувань) відхиляються колегією суддів.

Так, згідно ч. 8 ст. 15 Дисциплінарного статуту, у разі проведення службового розслідування стосовно заступників керівника Національної поліції України чи керівників територіальних органів Національної поліції України до складу дисциплінарної комісії можуть включатися працівники Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, о проведення службових розслідувань з метою поглибленого вивчення причин і умов, що передували порушенню службової дисципліни, також можуть залучатися працівники інших підрозділів Національної поліції України.

Таким чином залучення до проведення службового розслідування працівників Міністерства внутрішніх справ України із числа кандидатур, запропонованих Міністром внутрішніх справ України, а також працівників інших підрозділів Національної поліції України, в силу положень ч. 8 ст. 15 Дисциплінарного статуту та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, є правом особи, яка призначає службове розслідування, а не обов`язком, а тому незалучення таких осіб до проведення службового розслідування не свідчить про недотримання приписів чинного законодавства чи неповне та необ`єктивне проведення службового розслідування.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача зі служби в поліції, а вимоги щодо поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання наказів протиправними, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

З огляду на залишення судового рішення суду першої інстанції без змін, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2025 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова