Справа № 520/15484/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 р. Справа № 520/15484/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., по справі № 520/15484/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2021, 2022 та 2023 роках дні щорічної відпустки у кількості 38 календарних днів та не проведенні, в день звільнення, виплати всіх сум, що належали ОСОБА_1 при звільненні.

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2021, 2022 та 2023 роках дні щорічної відпустки у кількості 38 календарних у сумі 102 002,20 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 05.04.2024 року по 08.07.2024 року у сумі 252 321,38 грн.

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 року та зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 року, з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку, індексації грошового забезпечення.

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані у 2021, 2022 та 2023 роках щорічної відпустки у кількості 38 календарних днів.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2021, 2022 та 2023 роках 38 календарних днів щорічної відпустки.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

19.08.2024 ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким розподілити судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 заяву задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із додатковим рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір вартості витрат на правову допомогу, не врахував великий обсяг наданих адвокатом послуг та не врахував суму заявлених позовних вимог.

Вважає, що заявлений розмір судових витрат є правомірним, обґрунтованим, неминучим, справедливим, співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.

Крім того, просить врахувати, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення неправомірних дій та прийняття заздалегідь незаконних рішень.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказує, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач, не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, також подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд його скасувати та прийняте нове, яким в заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з ТУ ДБР у м. Полтаві на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на його користь 3 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду копії: договору про надання правової допомоги №96 від 14.05.2024 та акт наданих послуг №1 до нього; платіжної інструкції № @2PL916932 від 15.05.2024.

Судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювалося Адвокатським об`єднанням "Лєдаправо", в особі адвоката Шпіньової Олени Михайлівни на підставі договору про надання правової допомоги №96 від 14.05.2024 (далі - Договір)

За умовами п.п. 1.1,1.2 Договору, Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу за дорученням Клієнта зі спору з ТУ ДБР у м. Полтавi щодо виплати невикористаної відпустки при звільненні та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також щодо інших виплат, які передбачені чинним законодавством, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. Призначені Адвокатським об`єднанням адвокати відповідно до узгоджених Сторонами доручень: надають Клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього; представляють Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу; підписувати та подавати документи; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи; представляють інтереси Клієнта в судах.

Відповідно до п. 3.2. Договору за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду в розмірі 20000 грн. за підготовку та подання позову, інших процесуальних документів до суду.

Згідно з актом наданих послуг №1 від 16.08.2024, адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв наступну правничу допомогу:

1) підготовка та подання до Харківського окружного адміністративного суду адміністративного позову до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - 9 000,00 грн.;

2) складання та подання до суду клопотання про витребування від відповідача доказів - 1 500,00 грн.;

3) складання та подання до суду заяви про збільшення позовних вимог - 2 500,00 грн.;

4) складання та подання до суду відповіді на відзив, який надійшов від відповідача - 5 500,00 грн.;

5) складання та подання до Харківського окружного адміністративного суду заяви про розподіл судових витрат - 1 500,00 грн.

Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 20 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL916932 від 15.05.2024.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, проте судом першої інстанції заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 3 000 грн виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.

Колегія суддів погоджується з оцінкою судом першої інстанції наданих адвокатом послуг, та зазначає, що зміст позову фактично зводиться до викладення обставин справи та норм матеріального права, тоді як позиція сторони щодо заявлених вимог є незначною. Обсяг доказів, врахованих судом першої інстанції, якими підтверджувалась протиправність спірної вимоги також не є значним.

Колегія суддів погоджується з оцінкою судом першої інстанції наданих адвокатом послуг, та зазначає, що вартість наданих послуг - 20 000,00 грн., у цій справі є значно завищеною, оскільки зміст позову фактично зводиться до викладення обставин справи та норм матеріального права, тоді як позиція сторони щодо заявлених вимог є незначною. Обсяг доказів, врахованих судом першої інстанції, якими підтверджувалась протиправність спірної вимоги також не є значним.

Послуги з складання та подання клопотання про витребування доказів, заяви про збільшення позовних вимог та заяви про розподіл судових витрат не є окремими послугами, які підлягають відшкодуванню, оскільки адвокат в рамках надання професійної правничої допомоги за умовами укладеного договору повинен надавати таку допомогу, що само по собі має на увазі витребування у відповідача документів, збільшення позовних вимог та стягнення на користь позивача судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що дана справа є справою незначної складності, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Практика судів адміністративною юрисдикції у подібних правовідносинах є численною. Заявлена позивачем сума гонорару є непропорційною до предмета спору та не має впливу на репутацію сторони, а тому не може бути відшкодована за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга відповідача не містить, так само як і не містить розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 по справі № 520/15484/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова