Справа № 160/32888/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по досягненню 16-річного віку донькою позивача, вона разом з донькою звернулася до відділу №6 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про видачу паспорту громадянина України, у вигляді книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, без надання згоди на внесення до безконтактного електронного носія. Проте, відповідачем було відмовлено у видачі паспорту громадянина України зразка 1994 року та зазначено, що для прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі необхідно надати рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому порядку. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує права її неповнолітньої доньки з посиланням на Європейську Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17.
30.12.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби у Дніпропетровській області до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідачем зазначено, що позивач разом із законним представником звернулись із заявою від 19.11.2024 року до відділу № 6 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою, складеною у довільній формі та з аналогічною заявою від 25.11.2024 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області в яких просили оформити та видати паспорт громадянина України, без застосування засобів Єдиного демографічного реєстру, без надання згоди на обробку персональних даних та без присвоєння унікального номеру запису в реєстрі, виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ. , при цьому видача паспорту громадянина України будь-якої форми не можлива без обробки персональних даних. Вказує, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання (обмін) паспорта, незалежно від форми такого, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив та зазначає наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її законний представник (матір) звернулись до відділу №6 у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки.
Крім того 25.11.2024 року аналогічну заяву було подано до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області.
До заяви додано: дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5; копію свідоцтва про народження; копії паспорта одного з батьків.
Листом від 03.12.2024 року відповідач повідомив законному представнику неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що з метою документування паспортом громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки необхідно надати рішення суду засвідчене в установленому законодавством порядку, що набрало законної сили про зобов`язання Головного управління ДМС у Дніпропетровській області оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року на ім`я доньки та документи, перелік яких визначено розділом ІІІ Тимчасового порядку.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі Закон №5492-VI) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі Положення №2503-ХІІ), згідно п. 1 якого паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Пунктом 2 Положення №2503-ХІІ встановлено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Відповідно до пункту 5 Положення №2503-ХІІ паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.
Згідно пункту 12-13 Положення №2503-ХІІ видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.
Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін.
Для одержання паспорта громадянин подає:
заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;
свідоцтво про народження;
дві фотокартки розміром 35х45 мм;
у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі Порядок №302).
Пунктами 1-4 Порядку №302 встановлено, що Паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.
Згідно пункту 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
При цьому пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 встановлено, що державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 року №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі Тимчасовий порядок), згідно пункту 1 якого цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Згідно пункту 1 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС): особі, яка досягла 16-річного віку, на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.
Відповідно до пункту 1 глави ІІІ Тимчасового порядку для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; 5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
Застосовуючи вищевикладені положення законодавства до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Листом відповідача від 03.12.2024 року відмовлено у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв?язку необхідністю надання засвідченого в установленому законодавством порядку рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Головного управління ДМС у Дніпропетровській області оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року та документів, перелік яких визначено розділом ІІІ Тимчасового порядку.
Зі змісту заяви позивача від 25.11.2024 року вбачається, що до неї було додано: 1) копію свідоцтва про народження (підпункт 3 пункту 1 глави ІІІ Тимчасового порядку); 2 копію паспорту одного із батьків (підпункт 4 пункту 1 глави ІІІ Тимчасового порядку); 3) дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (підпункт 5 пункту 1 глави ІІІ Тимчасового порядку).
Підпункти 7 та 8 пункту 1 глави ІІІ Тимчасового порядку до позивача не застосовуються, оскільки вона не є внутрішньо переміщеною особою або бездомною особою, доказів зворотного матеріали справи не містять.
Окрему увагу суд звертає на відсутність у відповідача зауважень до змісту наданих документів (наприклад, оформлення заяви за підпунктом 1 пункту 1 глави ІІІ Тимчасового порядку, надання саме оригіналів за іншими підпунктами пункту 1 глави ІІІ Тимчасового порядку тощо). В цьому аспекті актуальним є правовий висновок Касаційного адміністративного суду, висловлений у пункті 37 постанові від 24.09.2020 року у справі №340/2618/19, за змістом якого суб`єкт владних повноважень не може посилатися на підстави прийняття правового акту, що не були вказані у такому акті.
Суд звертає увагу, що в пункті 1 розділу І Тимчасового порядку чітко визначено сферу його правозастосування: визначення порядку подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Оскільки щодо позивача не було прийнято відповідного рішення, відповідач мав керуватися Положенням №2503-ХІІ, яким не передбачено надання судового рішення.
При цьому правозастосування відповідача не відповідало вимогам розумності, оскільки застосувавши Тимчасовий порядок до юридичної ситуації позивача відповідач фактично зайняв позицію, за якої при першому зверненні позивача до відповідача скористатися відповідним правом не можливо, адже згідно статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України неможливим є судовий захист непорушених прав, свобод та законних інтересів, в зв`язку з чим особа не може отримати судове рішення до моменту, поки суб`єкт владних повноважень не вчинить щодо неї протиправну поведінку. Таким чином, згідно підходу відповідача позивач не могла отримати позитивний результат розгляду її заяви, що є безпідставним.
Отже, суд вважає це зауваження відповідача необґрунтованим.
Суд зазначає, що у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації позивачем своїх громадянських прав.
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
З огляду на вищевикладене, належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ у зв`язку з досягненням нею шістнадцятирічного віку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ у зв`язку з досягненням нею шістнадцятирічного віку.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ у зв`язку з досягненням нею шістнадцятирічного віку.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська