Справа № 280/512/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/512/23
Суддя І інстанції Максименко Л.Я.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового прокурора в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом заявою ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, третя особа - Офіс Генерального прокурора України про визнання протиправними дій, скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (відповідача 1) №2 від 17 листопада 2022 року про не проходження атестації начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням норм матеріального права;

визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13.12.2022 про звільнення позивача ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»;

поновити позивача ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, яку обіймав станом на день звільнення з органів прокуратури області;

стягнути з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним успішно пройдено два етапи атестації: складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Вказує, що 17 листопада 2022 року позивач проходив останній третій етап атестації - співбесіду, за результатами якої прийнято рішення № 2 про неуспішне проходження позивачем атестації, яке обґрунтоване про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності, етики і доброчесності. Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 за №1398к позивача ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 13.12.2022 року. Вказує, що кадровою комісією не вивчались матеріали стосовно позивача, а саме достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або відповідності вартості майна, вказаного у декларації, незважаючи на те, що вони містяться в його особистій справі та наявні в Офісі Генерального прокурора. Вважає що відповідає вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і успішно пройшов атестацію. Також зазначає, що на запитальник, який йому був направлений Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора він, в законодавчо визначений строк, надав всі наявні в нього на той час копії документів та відповідні пояснення. Під час проведення співбесіди на запитання щодо документів, які стали підставою для скасування судами у справі №280/5045/20 рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, повідомив, що суди посилалися на рішення Міністерства доходів та зборів, результати перевірки НАЗК, довідки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та ін. Також членам Комісії надав законодавчо обґрунтовані пояснення щодо строків зберігання окремих документів. Крім того, на прохання обґрунтування обставин, які відбулися 15.07.2014, позивачем були доведені посилання на відповідні публікації цих обставин. У зв`язку з відсутністю пропозицій з боку членів Комісії щодо необхідності надання будь-яких додаткових документів, позивач вважав, що надав все необхідне, що вимагала Комісія. Зауважує, що твердження Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора щодо не відображення позивачем в деклараціях за 2008-2010 відомостей про автотранспорт та ін. не відповідають дійсним на той час вимогам законодавства. Стверджує, що такі дані не підлягали відображенню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує на те, що суд першої інстанції переклав обов`язок доказування правомірності своїх дій. Під час проведення співбесіди на запитання щодо документів, які стали підставою для скасування судами у справі №280/5045/20 рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, повідомив, що суди посилалися на рішення Міністерства доходів та зборів, результати перевірки НАЗК, довідки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та ін. Також членам Комісії надав законодавчо обґрунтовані пояснення щодо строків зберігання окремих документів. Відповідно до довідки перевірки НАЗК, яку позивачем було надано Відповідачу 1, порушень, а саме достовірності оцінки майна та автомобілів у декларації за 2019 рік, не встановлено, ці докази були проігноровані як Відповідачем 1 так і судом першої інстанції. На прохання щодо обґрунтування обставин, які відбулися 15.07.2014 року членам Комісії були доведені посилання на відповідні публікації цих обставин у той період. У зв`язку з відсутністю пропозицій з боку членів Комісії щодо необхідності надання будь-яких додаткових документів, вважав, що надав все необхідне, що вимагала Комісія. Зауважує, що комісія для того щоб позивач міг надати додаткові документи, могла б перенести проведення стосовно нього атестації. Вказує, що за період 2004-2010 роки не повинен був декларувати відомості про нерухомість та автотранспорт, а тому твердження Відповідача 1 щодо не виображення ним в декларація за 2008-2010 року відомостей про автотранспорт та ін. не відповідають вимогами чинного на той час законодавства. Відповідач 1 не привів у рішенні будь-яких підстав не врахування наданих позивачем рішень суду у справі № 280/045/20, а також рішень державних органів, уповноважених Конституцією України та Законами України здійснювати перевірки окремих питань, які були предметом атестації. Суд першої інстанції взагалі проігнорував вимоги постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 року у справі № 280/5045/20. При цьому Верховний Суд вже оцінив належність та обґрунтованість доказів, які були предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі, зокрема щодо достовірності відомостей про наявне майно, набутого за час перебування на посадах.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Запорізька обласна прокуратура просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної інстанції, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 1994 року працював в органах прокуратури України.

Відповідно до наказу прокурора Запорізької області №728к від 06 травня 2019 року позивач обіймав посаду начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області.

На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо позачергових заходів із реформи органів прокуратури» позивачем подано заяву на проходження атестації.

Позивачем 03 березня 2020 року успішно складено два етапи атестації, а саме: 1) іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону; 2) іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Ураховуючи успішне проходження перших двох етапів атестації, позивача допущено до третього етапу атестації у формі проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, з виконанням письмового практичного завдання (пункт 6 розділу І Порядку №221).

23 червня 2020 року на спільному засіданні кадрових комісій від 23 червня 2020 року (протокол від 23 червня 2020 року №1) сформовано і схвалено Графік співбесід прокурорів регіональних прокуратур на 08 липня 2020 року та опубліковано на сайті Офісу Генерального прокурора, згідно якого співбесіда за участі позивача проводилась 08 липня 2020 року Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур.

З урахуванням наведеного та на підставі пунктів 11-16 розділу IV Порядку №221, Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур за результатами проведення співбесіди з ОСОБА_1 відповідно до протоколу №6 від 08 липня 2020 року ухвалено рішення від 08 липня 2020 року №2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Наказом №1950 від 29 вересня 2020 року керівником Запорізької обласної прокуратури звільнено позивача з органів прокуратури з 30 вересня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

У свою чергу, указані рішення Чотирнадцятої кадрової комісії від 08 липня 2020 року №2 та наказ керівника обласної прокуратури від 29 вересня 2020 року №1950к оскаржені ОСОБА_1 , у судовому порядку (справи №280/7811/20 та №280/5045/20).

Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі №280/7811/20 визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 29 вересня 2020 року №1950 к про звільнення ОСОБА_1 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі №280/5045/20, визнано протиправним та скасовано рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №2 від 08 липня 2020 року про неуспішне проходження начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди.

Постановою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі №280/5045/20 залишено без змін.

На виконання судових рішень в указаних справах ОСОБА_1 поновлено на посаді та повторно включено до графіку проведення співбесід.

17 листопада 2022 року позивач проходив останній третій етап атестації співбесіду.

Так, проаналізувавши надані робочою групою матеріали щодо ОСОБА_1 та його пояснення, Шістнадцята кадрова комісія констатувала наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності.

Тож, за результатами співбесіди кадровою комісією прийнято рішення №2 про неуспішне проходження позивачем атестації, яке обґрунтоване невідповідністю позивача вимогам професійної компетентності, етики і доброчесності.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13 грудня 2022 року за №1398к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 13 грудня 2022 року.

Не погоджуючись із указаним рішенням та наказом, з вимогою вчинити певні дії позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішення Шістнадцятої кадрової комісії від 17.11.2022 №2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, та наказ Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 №1398к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та з органів прокуратури прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, тому підстави для їх скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX (залі Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2010 № 1697.

За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Як встановлено у пунктах 10-14 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора;

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Пунктами 16-17 розділу ІІ Закону №113-ІХ визначено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора урегульовано розділом ІV Порядку №221.

Так, за пунктом 12 розділу ІV Порядку №221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання; Співбесіда проходить у формі засідання комісії (пункт 13 розділу ІV Порядку №221).

Відповідно до пунктів 14-16 розділу IV Порядку №221 члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Тобто відомості, які отримано кадровою комісією відповідно до положень Порядку №221, є матеріалами атестації, які досліджуються та обговорюються під час проведення співбесіди, за результатами якої кадрова комісія приймає рішення про успішне чи неуспішне проходження прокурором атестації.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання (пункт 15 розділу ІV Порядку №221).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Своєю чергою, пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Вказані правові норми свідчать про те, що рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції вірно зазначив, що оцінка критеріїв професійної етики та доброчесності покладається на членів кадрової комісії. Однак, визначення відповідності або невідповідності прокурора таким критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушення вимог професійної компетентності, професійної етики і доброчесності (за винятком грубих порушень, наявності яких самих по собі є достатньою для твердження про невідповідність прокурора критеріям професійної компетентності, професійної етики чи доброчесності), у тому числі з урахуванням або мотивами відхилення пояснень позивача, доказів, наданих ним на підтвердження своїх пояснень, та матеріалів, що містяться у матеріалах його особової справи.

Рішення Шістнадцятої кадрової комісії №2 від 17 листопада 2022 року, яке оскаржується, обґрунтовано тим, що у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, доброчесності та професійної етики.

Так у рішенні зазначено, що ОСОБА_1 не надав достатніх обґрунтованих пояснень щодо джерел отриманих доходів для придбання ним 28.04.2011 легкового автомобілю Lexus ES350 2010 р.в., вартість якого в поданих прокурором деклараціях не зазначена.

Надаючи Комісії письмові пояснення на запитання щодо вартості зазначеного автомобіля на момент його придбання та джерел походження коштів, за рахунок яких його було придбано. ОСОБА_1 повідомив, що вартість придбання автомобіля він не пам`ятає, цей транспортний засіб був придбаний із пошкодженнями, а джерелами коштів для придбання є запозичення сім`ї та дохід, отриманий від продажу іншого автомобіля. При цьому, жодних документів на підтвердження наданих пояснень ОСОБА_1 надати не може з причини їх знищення під час бойових дій.

Безпосередньо під час проходження співбесіди ОСОБА_1 додатково до поданих письмових пояснень повідомив, що у 2011 році він продав автомобіль Toyota Camry, який належав йому на праві власності, та кошти від продажу якого були використані для придбання автомобіля, що було відображено у відповідній декларації. Згідно з наявною у розпорядженні Комісії інформації із матеріалів атестації, у поданій ОСОБА_1 27.03.2012 декларації про майно, доходи - зобов`язання фінансового характеру за 2011 рік дійсно зазначено інформацію про одержання прокурором доходу від відчуження рухомого та нерухомого майна у сумі 200000 гривень.

Також, у вказаній декларації наявна інформація про перебування у володінні ОСОБА_1 трьох легкових автомобілів: Daewoo Lanos, 2007 р.в.; НОМЕР_1 , 2010 р.в.; ВАЗ-11930, 2007 р.в.; а також інформація про перебування у володінні членів сім`ї прокурора автомобіля Peugeot-107, 2010 р.в.

Водночас, в деклараціях ОСОБА_1 за 2008, 2009 та 2010 роки, відомості про перебування у власності прокурора або членів його сім і будь-яких транспортних засобів не зазначені взагалі. При цьому, сукупний дохід ОСОБА_1 (як це зазначено у відповідних деклараціях) у 2008 році становив 61023,84 грн, у 2009 році - 55372,38 гри (членів сім`ї - 413,04 грн), у 2010 році - 76277,68 грн, а у 2011 році - 349898,00 грн, з яких 200000,00 грн зазначені в якості доходу від продажу майна, відомості про яке не конкретизовані, а ще 57 022,00 грн. задекларовані в якості інших видів доходів.

Таким чином, сукупний задекларований дохід прокурора та членів його сім`ї за 2008- 2010 роки становив 189 086,94 грн, що, навіть без урахування здійснення ОСОБА_1 розумних витрат на утримання себе та членів своєї сім`ї, яка складалася з дочки та дружини, створює обґрунтовані сумніви у законності походження джерел, достатніх для придбання ним у 2011 році автомобіля Тоуоtа Саmгу, який, згідно з поясненнями прокурора, в подальшому міг бути реалізований за суму в 200000,00 грн для придбання автомобіля Lexus ЕS350 2010 р.в.

У свою чергу, надані ОСОБА_1 на адресу Комісії пояснення щодо придбання автомобіля за сімейні кошти, не підтверджуються поданими ним деклараціями, про які зазначено вище, оскільки упродовж 2008-2011 років дохід членів сім`ї прокурора, вказаний у відповідних деклараціях, становив всього 413,04 грн, що є вочевидь недостатньою грошовою сумою для придбання автомобіля іноземного виробництва.

Твердження ОСОБА_1 про знищення документів, шо стосувалися придбання цінного рухомого майна, під час бойових дій Комісія сприймає критично, оскільки по перше, прокурором не надано жодних підтверджень неможливості одержання ним відповідних даних з інших джерел (запити до сервісних центрів МВС, деталізації операцій по банківським рахункам тощо), а по друге, відповідаючи на запитання членів Комісії щодо обставин втрати документів, прокурор надав усні пояснення суперечливого змісту, з яких неможливо встановити де саме, за яких саме обставин та які саме документи були втрачені ним

З наведеного слідує, що з точки зору безстороннього спостерігача існують підстави для обґрунтованого сумніву у легальності отримання ОСОБА_1 та членами його сім`ї коштів для набуття у власність легкового автомобілю Lexus ES350 2010 р.в., оскільки витрати на придбання зазначеного майна значно перевищують розмір задекларованих доходів.

У зв`язку з викладеним у Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та відповідності вимогам професійної етики.

Надалі, згідно з поданими деклараціями за період з 2015 по 2019 роки, ОСОБА_1 зазначив про наявність у його дружини з 14.09.2013 на праві власності автомобіля Nissan Juke, 2013 р.в., яким він також користувався.

У своїх поясненнях з приводу набуття у власність цього майна та джерел походження необхідних для цього коштів ОСОБА_1 повідомив, що вказаний автомобіль був придбаний із пошкодженнями, за кошти сім`ї, які складались, у тому числі, із суми коштів, отриманих від реалізації попереднього автомобіля.

Водночас, на підтвердження зазначених пояснень ОСОБА_1 жодних документів не надав, посилаючись на те, що вони були знищені під час бойових дій.

З метою перевірки наданих прокурором пояснень Комісією були проаналізовані подані ним декларації про майно, доходи та витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2008-2013 роки, копії яких наявні у матеріалах, наданих членам Комісії для проведення атестації.

Так, з поданої 14.03.2014 ОСОБА_1 декларації за 2013 рік дійсно вбачається, що членами його сім`ї у вказаному році був отриманий дохід від реалізації рухомого та нерухомого майна у сумі 98000,00 грн. При цьому, в розділі «Б» декларації («Транспортні засоби, що перебувають у власності, оренді чи на іншому праві користування членів сім`ї декларанта») ОСОБА_1 зазначено про перебування у володінні членів його сім`ї транспортного засобу Nissan Juke, 2013 р.в., у той час, як в аналогічних деклараціях за попередні періоди (2011-2012 роки) прокурором зазначалося про перебування у володінні членів його сім`ї автомобіля Peugeot-107, 2010 р.в.

Комісією були проаналізовані сукупні задекларовані доходи ОСОБА_1 та членів його сім`ї за 2008-2010 роки, які становили 189 086,94 грн, з чого був зроблений висновок про недостатність зазначених коштів для придбання упродовж 2011 року автомобіля ES350, 2010 р.в. та Peugeot-107, 2010 р.в.

У свою чергу, аналіз декларацій прокурора за 2011-2013 роки дозволив дійти висновку про те, що ним дійсно були задекларовані доходи, одержані ним та членами його сім`ї від реалізації належного їм на праві власності майна. Зокрема, йдеться про одержання ОСОБА_1 упродовж 2012 року доходу у розмірі 45000,00 грн від реалізації автомобіля ВАЗ-11930, 2007 р.в., а також про одержання членами сім`ї прокурора упродовж 2013 року доходу у розмірі 98000,00 грн від реалізації автомобіля Peugeot-107, 2010 р.в., про що свідчить вибуття відомостей про володіння цими транспортними засобами у відповідних деклараціях.

Водночас, з огляду на те, що ОСОБА_1 не надав Комісії жодних підтверджень законності джерел походження грошових коштів, необхідних для придбання рухомого майна, кошти від продажу якого використовувалися для купівлі наступних автомобілів, у Комісії виникли обґрунтовані сумніви у можливості прокурора та членів його сім`ї здійснити придбання автомобіля Nissan Juke, 2013 р.в. у законний спосіб.

Мотиви, з яких Комісією відхилено доводи ОСОБА_1 про втрату під час бойових дій документів, які могли б підтвердити законність джерел для придбання спірного майна, наведені у рішенні комісії та залишаються незмінними.

У зв`язку з викладеним у Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та відповідності вимогам професійної етики.

Також прокурор Кузьменко О.М. не надав достатніх обґрунтованих та переконливих пояснень щодо джерел отриманих доходів для придбання 12.11.2009 його дружиною квартири у м. Донецьку площею 98,90 кв. м, вартість якої в поданих прокурором деклараціях вказана у сумі 738000,00 грн.

Так, у наданих ОСОБА_1 на адресу Комісії письмових поясненнях було зазначено, що вказану квартиру було придбано за кошти, надані його батьком, будь-які документи з цього приводу не оформлювалися, а гроші батьком були отримані від продажу двох квартир та двох будинків, а також спадщини в своїх батьків та сестри.

При цьому, жодних документів на підтвердження зазначених пояснень ОСОБА_1 не надав.

Безпосередньо під час проходження співбесіди прокурор надав Комісії усні пояснення, зміст яких ним неодноразово змінювався, шо викликає сумніви у їхній достовірності. Так, прокурор пояснив, що його батько за життя займався тваринництвом (розведенням худоби), з чого отримував доходи. Згодом, ОСОБА_1 повідомив, що його батько здійснював діяльність з розвезення води для осіб, які займалися сільським господарством. При цьому, на уточнюючі питання членів Комісії щодо характеру та роду такої діяльності, прокурор надати достатніх пояснень не зміг, зазначивши, що деталі йому не відомі.

У свою чергу, зазначаючи про одержання батьком доходів від реалізації отриманого у спадщину від родичів нерухомого майна, ОСОБА_1 не надав жодного документу, який би підтверджував надані ним пояснення в цій частині. Так само ОСОБА_1 не надано Комісії жодних підтверджень фактів здійснення ним звернень до нотаріальних установ (включно з нотаріальними архівами) або інших органів, шо здійснюють або здійснювали реєстрацію речових прав на нерухоме майно, з метою одержання відповідних відомостей на підтвердження одержання батьком нерухомого майна у спадщину. З цих причин Комісія визнала необґрунтованими твердження прокурора про неможливість отримання відповідних документів про спадщину, а його пояснення в цій частині такими, шо не викликають довіри.

За таких обставин, Комісія вважала, шо ОСОБА_1 не надано достатніх доказів наявності у його близьких родичів сум грошових коштів, які були б достатніми для придбання його дружиною житлової квартири площею 98,90 кв. м в м. Донецьку у 2009 році.

Виходячи з викладеного, у Комісії виник обґрунтований сумнів у доброчесності та відповідності ОСОБА_1 критерію професійної етики, який полягає у тому, що його дружина вірогідно отримала грошові кошти для придбання дороговартісного нерухомого майна із джерел, походження яких прокурором не розкриті, та яке перебувало у його користуванні.

Наведені вище факти як окремо, так і в сукупності, дали Комісії обґрунтовані підстави для висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора.

Отже під час проходження співбесіди із ОСОБА_1 членами шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, окрім дослідження законності походження коштів на придбання автомобілів Lexus ES 350 та Nissan Juke, вивчалися обставини придбання автомобіля Peugeot-107, 2010 р.в. та квартири загальною площею 98,90 кв. м в м. Донецьку у 2009 році, достовірність та відповідність даних про здійснені операції фінансового характеру у деклараціях про майно, доходи, зобов`язання фінансового характеру ОСОБА_1 , а також перевірявся загальний сукупний дохід позивача та членів його родини, який би дозволив здійснити операції із купівлі дороговартісного рухомого та нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 перед співбесідою надсилався так званий опитувальник і комісією були сформульовані питання, відповіді на які мав надати позивач разом із підтверджуючими документи. Зокрема, питання щодо автомобілю Lexus ES 350 2010 року випуску, придбаного у 2011 році, автомобіля Nissan Juke 2013 року випуску, придбаного у 2013 році, паркувальне місце у м.Донецьк, площею 30,90 кв.м, квартира дружини у м.Донецьк, площею 98,90 кв.м., земельна ділянка дружини площею 5000кв.м тощо -були наявні у вказаному опитувальнику.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач ще до співбесіди розумів які питання викликали сумнів у комісії та мав заздалегідь подбати про отримання відповідних підтверджуючих документів, зокрема, але не виключно шляхом звернення із відповідними запитами до реєстраційних органів, на що вірно зауважив суд першої інстанції.

При цьому слід зазначити, що наявні у справі:

-копія відповіді Донецької обласної прокуратури від 09 березня 2023 року №24-307вих23 щодо досудового розслідування у кримінальному провадження за фактом руйнування будинку АДРЕСА_1 (том 1, а.с.124);

- копія відповіді Головного сервісного центру МВС від 14 березня 2023 року №31/11731-5026-2023 про відсутність документів, які стали підставою для реєстрації автомобілю Lexus (том 1, а.с.122);

- копія відповіді Головного сервісного центру МВС від 15 березня 2023 року №31/11831-5071-2023 про відсутність документів, які стали підставою для реєстрації автомобілю Nissan Juke (том 1, а.с.123);

- копія запиту до Державної податкової служби України щодо доходів, отриманих батьком ОСОБА_2 за період з 1960-2010 роки (том 1, а.с.137), з додатком свідоцтва про смерть (том 1, а.с.138), та відповіддю ДПС України №490/ЗПІ/99-00-12-04-02-10 від 24 березня 2023 року (том 1, а.с.139);

- копія запиту до Державної податкової служби України щодо доходів, отриманих ОСОБА_1 протягом 1985-1987 років, 1989 - 1 півріччя 1994 років (том 1, а.с.140), з додатком свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності без створення юридичної особи від 22 січня 1993 року (том 1, а.с.141), та відповіддю ДПС України №556/ЗПІ/99-00-24-04-02-10 від 31 березня 2023 року (том 1, а.с.142).

були отримані позивачем вже під час розгляду справи 280/512/23 в суді першої інстанції. Тому, останні не існували на час проведення співбесіди, відповідно їх зміст членам комісії повідомлений бути не міг.

Крім того з відеофіксації співбесіди ОСОБА_1 вбачається, що останній на запитання членів комісії повідомляв про відсутність у нього відповідних документів у зв`язку із їх втратою або знищенням. На запитання членів комісії про його намагання отримати відповідні підтверджуючі документи відповідав що не звертався. В то же час будь-яких клопотань про надання можливості звернутися до компетентних органів із відповідними запитами ОСОБА_1 під час співбесіди не заявляв, що спростовує доводи апеляційної скарги з приводу того, що Комісією позивачу не було надано можливість надати додаткові документи та у зв`язку з цим перенести проведення співбесіди.

В оскаржуваному рішенні Комісії належного не досліджувалось питання та не надавався аналіз офіційним результатам попередньо проведених перевірок [висновок Міністерства доходів і зборів України від 28 травня 2015 року №7990/10/05-16-17-03; довідці про результати перевірки ОСОБА_1 під час перебування на посаді прокурора міста Сніжного Донецької області, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; довідці про проходження таємної перевірки доброчесності від 31 січня 2017 року №1943 та від 07 серпня 2017 року №25/2-9869/ра-17], на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Так з довідки про результати перевірки позивача під час перебування на посаді прокурора міста Сніжного Донецької області, передбаченої Законом України «Про очищення влади», свідчить про те, що у декларації 2014 року вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» та вартість майна (майнових прав) відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Такі ж відомості містяться у Висновку Міністерства доходів і зборів України від 28.05.2015 року № 7990/10/05-16-17-03 щодо позивача ОСОБА_1 , який займав посаду прокурора міста Сніжного Донецької області про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади». Зокрема, у вказаному висновку зазначено, що за результатами проведеної перевірки та підтвердних документів встановлено, що ОСОБА_1 , у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік (2014 рік) вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», які відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) позивача ОСОБА_1 . За результатами проведеної перевірки та підтвердних документів також встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 , у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік (2014 рік), набутого (набутих) позивачем за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 , із законних джерел.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, в оскаржуваному рішенні комісія посилається на постанову ВС від 04.08.2022 у справі №160/12019/20 де встановлено, що завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо ого відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора (…). Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

Судом першої інстанції, з наведенням правової позиції Верховного Суду сформованої у постановах від 01.12.2022 у справі № 640/26332/19, від 17.11.2022 у справі № 640/16131/20, від 01.11.2022 у справі №260/2585/20, від 14.07.2022 у справі № 640/1083/20) вірно зауважено, що успішне проходження прокурором щорічних таємних перевірок доброчесності, що визначені Порядком проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 №205, не є достатнім підтверджуючим фактом відповідності його вимогам доброчесності, оскільки ця перевірка та оцінка комісією відповідності прокурора вимогам професійної доброчесності у межах проведення атестації, обумовлені різними процедурами, які передбачені різними нормами законодавства та мають різні правові наслідки і не підміняють та не суперечать один одному. Доцільність врахування комісією вказаних довідок залежить від дискреції комісії ().

Спростовуючи доводи позивача щодо не взяття Комісією до уваги поданих позивачем декларацій щодо придбаного майна суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що на сторінках 20-21 рішення Комісія аналізує декларації ОСОБА_1 за 2008-2011 роки, та висновує, що «…навіть без урахування здійснення ОСОБА_1 розумних витрат на утримання себе та членів своєї сім`ї, яка складається з дочки та дружини, створює обґрунтовані сумніви у законності походження джерел, достатніх для придбання ним у 2011 році автомобіля Toyota Camry, який згідно з поясненнями прокурора, в подальшому міг бути реалізований за суму 200 000,00грн. для придбання автомобіля Lexus ES 350 2010 року випуску…».

Крім того, на сторінках 22-23 рішення Комісія проаналізувала декларації позивача за 2011-2013 роки за висновком якої «позивачем дійсно були задекларовані доходи, одержані ним та членами його сім`ї від реалізації належного їм на праві власності майна. Зокрема, йдеться про одержання ОСОБА_1 упродовж 2012 року доходу у розмірі 45000,00 грн від реалізації автомобіля ВАЗ-11930, 2007 р.в., а також про одержання членами сім`ї прокурора упродовж 2013 року доходу у розмірі 98000,00 грн від реалізації автомобіля Peugeot-107, 2010 р.в., про що свідчить вибуття відомостей про володіння цими транспортними засобами у відповідних деклараціях. Водночас, з огляду на те, що ОСОБА_1 не надав Комісії жодних підтверджень законності джерел походження грошових коштів, необхідних для придбання рухомого майна, кошти від продажу якого використовувалися для купівлі наступних автомобілів, у Комісії виникли обґрунтовані сумніви у можливості прокурора та членів його сім`ї здійснити придбання автомобіля Nissan Juke, 2013 р.в. у законний спосіб...».

При цьому судом першої інстанції вірно зауважено, що критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті вищевказаних конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому. Водночас відсутність у законі визначення цього терміну не звільняє суб`єктів правовідносин використовувати його в процесі Одним із критеріїв процедури перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності (підпункт 3 пункту 9 розділу ІV Порядку №221), є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції, що виповідає непоодинокій правовій позиції Верховного Суду у даній категорії спорів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що мотиви спірного рішення в частині невідповідності прокурора вимогам доброчесності фактично зводяться до висновків комісії про наявність обґрунтованих сумнівів у членів комісії щодо законності джерел походження коштів на придбання майна самим ОСОБА_1 та близькими родичами прокурора, а також щодо відповідності витрат прокурора та його близьких родичів задекларованим доходам. При цьому, надані пояснення прокурором під час співбесіди не спростували сумніви комісії у його доброчесності, не спростовуються такі висновки і доводами апеляційної скарги.

Відомості, які містяться в декларації, поданій прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції, поряд з іншими відомостями, які отримано кадровою комісією відповідно до положень Порядку №221, є матеріалами атестації, які досліджуються та обговорюються під час проведення співбесіди, за результатами якої кадрова комісія приймає рішення про успішне чи неуспішне проходження прокурором атестації.

Верховний Суд у постановах від 14.07.2022 у справі №640/1083/20, від 30.08.2022 у справі №420/7408/20 та інш. підкреслив, що визначена чинним законодавством атестація не передбачає проведення повної перевірки декларанта на запити прокурора чи кадрових комісій. Моніторинг способу життя суб`єкта декларування передбачає лише вибіркову перевірку та на підставі повідомлень фізичних чи юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування, задекларованим ним майну і доходам.

Так, встановлений Законом України «Про запобігання корупції» порядок перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та передбачена Законом № 113-ІХ процедура атестації з проведенням співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є двома різними, окремими, законодавчо врегульованими процедурами, які мають різні правові наслідки, не підміняють та не суперечать одна одній.

Тому, наявність у НАЗК виключних повноважень на здійснення повної перевірки декларацій, яка полягає, зокрема, у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення суб`єкта декларування не обмежує кадрові комісії у здійсненні ними перевірок відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності відповідно до положень Закону № 113-ІХ.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

У процедурі атестації обґрунтовані сумніви уповноваженої комісії набувають значення, а прокурор, який має намір підтвердити свою відповідність вимогам професійної етики та доброчесності, повинен спростувати такі сумніви, або довести їх необґрунтованість. В протилежному випадку, задля досягнення мети запровадженої реформи прокуратури, такі сумніви можуть бути витлумачені не на користь особи.

Крім того судом першої інстанції вірно зазначено, що Закон № 113-ІХ та Порядок № 221 не визначають конкретний період за який здійснюється оцінка відповідності прокурора критеріям доброчесності, однак, ураховуючи мету та цілі, які поставив законодавець, запроваджуючи реформу органів прокуратури, а також високі стандарти, які висуваються до професії прокурора, оцінюванню, у цьому випадку, на предмет законності походження підлягають усі майнові статки, набуті особою, яка претендує на зайняття посади прокурора та його близьких родичів, з метою уникнення будь-яких сумнівів у суспільства щодо доброчесності такого.

Достовірність відомостей, вказаних у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в частині відповідності витрат членів сім`ї позивача задекларованим доходам, викликали обґрунтований сумнів членів кадрової комісії та не були спростовані прокурором під час співбесіди, також не надано підтверджуючих доказів, які б спростовували сумніви комісії щодо невідповідності позивача вимогам доброчесності.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку що рішення Шістнадцятої кадрової комісії від 17.11.2022 №2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, та наказ Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 №1398к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та з органів прокуратури прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, в зв`язку з чим не підлягають скасуванню, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги з приводу ігнорування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 06 квітня 2023 року №280/5045/20 колегія суддів виходить з наступного.

Так Верховний Суд скасовуючи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі №280/512/23, якими було задоволено позовні вимоги позивача та направлячи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Запорізького окружного адміністративного суду у своїй постанові від 05.06.2024 зазначив про наступне.

Так, у справі №280/5045/20 переглядалось рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 08 липня 2020 року №2 про неуспішне проходження начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди.

При цьому Чотирнадцята кадрова комісія при перевірці виконання практичного завдання з`ясувала обставини, які свідчать, що прокурор не повною мірою відповідає вимогам професійної компетентності, оскільки ОСОБА_1 не надав повної відповіді на всі питання, що ставились у завданні. Також, проаналізувавши надані робочою групою матеріали щодо ОСОБА_1 та його пояснення, кадрова комісія констатувала наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності.

Комісія зазначила, що на запитання членів комісії які надсилалися заздалегідь позивачу щодо вартості придбання автомобілів Lexus ES 350 2010 року випуску, придбаного у 2011 році та автомобіля Nissan Juke 2013 року випуску, придбаного у 2013 році, прокурор повідомив, що не пам`ятає їх ціни, а відповідні документи були знищені під час бойових дій. На пропозицію членів кадрової комісії під час проведення співбесіди назвати принаймні орієнтовну ціну придбаних автомобілів прокурор не зміг пригадати суми навіть приблизно. На запитання членів комісії щодо джерел походження коштів на придбання автомобілів, прокурор повідомив, що кошти на придбання автомобілю Lexus ES 350 2010 року випуску використовувалися як власні так і ті які надав рідний брат у готівковій формі, конкретну суму позивач не пам`ятає, а інший автомобіль придбаний за кошти родини. При цьому будь-яких документів, що підтверджують реальність правочину, а також його суми, наявність у брата прокурора достатніх коштів для здійснення такого подарунку, прокурор кадровій комісії не надав. Зазначив, що документи згоріли під час бойових дій у м.Сніжному.

З огляду на викладене, кадрова комісія констатувала наявність обґрунтованого сумніву у тому, що спосіб життя прокурора відповідає задекларованим доходам, а також на його відповідність займаній посаді за критерієм доброчесності, а тому ухвалила рішення про неуспішне проходження атестації начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 .

Із текстів судових рішень у справі №280/5045/20 вбачається, що комісією було проаналізовано копії декларацій позивача за 2011, 2013 роки, у яких останнім відображено інформацію щодо придбання автомобілів Lexus ES 350 2010 року випуску, придбаного у 2011 році, та автомобіля Nissan Juke 2013 року випуску, придбаного у 2013 році.

Верховний Суд, погодившись із позицією судів попередніх інстанцій у справі №280/5045/20 констатував, що за цими деклараціями [за 2011 та 2013 роки] будь-яких доказів щодо недостовірності даних або доказів невідповідності вартості майна доходам позивача судам надано не було.

Звернув увагу на те, що як у заздалегідь надісланому позивачу опитувальнику, так і безпосередньо під час співбесіди позивач наголошував на тому, що не має можливості надати документи щодо придбання відображених у деклараціях за 2011, 2013 роки автомобілів Lexus ES 350 2010 року випуску та Nissan Juke 2013 року випуску, у зв`язку із знищенням цих документів під час бойових дій у м. Сніжному Донецької області.

Зазначив, що у матеріалах справи містяться:

- довідки про проходження таємної перевірки доброчесності від 31 січня 2017 року №1943 та від 07 серпня 2017 року №25/2-9869/ра-17, відповідно до яких інформація, яка може свідчити про недостовірність тверджень прокурором у анкеті доброчесності, не надходило;

- довідка про результати перевірки ОСОБА_1 під час перебування на посаді прокурора міста Сніжного Донецької області, передбаченої Законом України «Про очищення влади», у якій зазначено, що у декларації 2014 року вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» та вартість майна (майнових прав) відповідає доходам, отриманим із законних джерел;

- висновок Міністерства доходів і зборів України від 28 травня 2015 року №7990/10/05-16-17-03 щодо ОСОБА_1 , який займав посаду прокурора міста Сніжного Донецької області, про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», відповідно до якого вартість майна (майнових прав), указаного (указаних) ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік (2014 рік), набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

Констатував, що установлені судами обставини спростовують висновки Кадрової комісії щодо наявності обґрунтованого сумніву у тому, що спосіб життя прокурора відповідає задекларованим доходам, а також на його відповідність займаній посаді за критерієм доброчесності.

Зауважив, що висновок Кадрової комісії не містить належного обґрунтування не прийняття до уваги пояснень позивача, а також офіційних результатів попередньо проведених перевірок та поданих позивачем декларацій щодо придбаного майна.

Водночас, Верховний Суд зазначив, що рішення Шістнадцятої кадрової комісії №2 від 17 листопада 2022 року, яке оскаржується у межах цієї справи, обґрунтовано тим, що позивач не надав достатніх обґрунтованих пояснень щодо джерел отримання доходів для придбання ним 28 квітня 2011 року легкового автомобілю Lexus ES350 2010 року випуску вартість якого у поданій декларації не зазначена. Зокрема, позивач повідомив, що у 2011 році він продав автомобіль Toyota Camry, який належав йому на праві власності, та кошти від продажу якого були використані для придбання автомобіля, що було відображено у відповідній декларації. Згідно з наявною у розпорядженні Комісії інформації із матеріалів атестації, у поданій позивачем 27 березня 2012 декларації про майно, доходи зобов`язання фінансового характеру за 2011 рік дійсно зазначено інформацію про одержання прокурором доходу від відчуження рухомого та нерухомого майна у сумі 200 000 грн. Однак, у деклараціях за 2008 та 2010 роки відомостей про перебування у власності прокурора або членів його сім`ї будь-яких транспортних засобів не зазначено взагалі. Тож Комісія дійшла висновку про те, що надані ОСОБА_1 , на адресу комісії пояснення щодо придбання автомобіля за сімейні кошти, не підтверджуються поданими ним деклараціями.

Також, Комісія зазначила, що ОСОБА_1 не надав жодних підтверджень законності джерел походження грошових коштів, необхідних для придбання Nissan Juke 2013 року випуску.

Твердження позивача про знищення документів, які стосувалися рухомого майна, під час бойових дій, комісія сприйняла критично, бо позивачем не надано жодних підтверджень неможливості одержання ним відповідних даних з інших джерел.

Також, позивач не надав комісії жодних підтверджень законності джерел походження грошових коштів, необхідних для придбання у 2009 році його дружиною квартири у м. Донецьк.

Комісією в оскаржуваному рішенні проаналізовано декларації ОСОБА_1 за 2008-2019 роки.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначив, що у рішеннях Чотирнадцятої та Шістнадцятої кадрових комісій хоч і аналізувалися обставини набуття позивачем та членами його сім`ї одного і того самого майна [автомобілів Lexus ES 350 2010 року та Nissan Juke 2013 року випуску], однак такі рішення містять різні мотиви їх ухвалення.

Виходячи з викладеного колегія суддів констатує, що фактичні обставини, які досліджувались та мотиви ухвалення рішень Чотирнадцятої та Шістнадцятої кадрових комісії не є тотожними.

За таких обставин твердження апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06.04.2023 року у справі № 280/5045/20 є безпідставними, оскільки судом першої інстанції перш за все зосереджувалась увага саме на оцінці правомірності рішення Шістнадцятої кадрових комісії, що є предметом спору у цій справі.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 11 березня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун