Справа № 260/5955/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5955/24 пров. № А/857/29513/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 260/5955/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (рішення першої інстанції ухвалене суддею Калинич Я.М. в м. Ужгороді в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач 2, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 30.07.2024 року № 04 про відмову у призначенні пенсії за віком.

- зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.07.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши позивачу період роботи у колгоспі з 01.04.1994 pоку по 30.11.1994 року, з 01.06.1995 року по 30.09.1995 року до загального стажу роботи.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 2, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що єдиною правовою підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, є відсутність у позивача необхідного страхового стажу 30 років. Крім того до страхового стажу позивача не враховано період роботи у 1994, 1995 роках, оскільки по батькові позивача в первинних документах відсутнє, або зазначено скорочено. За результатами розгляду документів позивача спеціалістами Головного управління страховий стаж позивача обчислений тривалістю 29 років 24 дні. Водночас, період роботи позивача у 1994-1995 роках у колгоспі становить менше одного року (при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю). З наведеного слідує, що навіть у разі врахування відповідачем спірного періоду роботи позивача у 1994-4995 до страхового стажу, у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж 30 років, який надав би право на призначення пенсії за віком. Вказує, що позивач в адміністративному позові не наводить жодних інших обґрунтувань щодо наявності у нього додаткового стажу роботи, який підлягає врахуванню для призначення пенсії за віком, або інший здобутий фактичний стаж, який також, окрім спірного, не зарахований відповідачем.

Відповідач 1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач скористався правом відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , досягнувши віку 61 рік, 23.07.2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), до якої додав відповідні документи зазначені у розписці-повідомленні на підтвердження страхового стажу.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, рішенням якого від 30.07.2024 року № 04 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що вік заявника 61 рік, при необхідному 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону № 1058-IV, становить 30 років. Страховий стаж особи складає 29 років 24 дні.

До страхового стажу не враховано: період роботи у 1994, 1995 роках, оскільки в довідці від 14.09.2023 року № 260 по батькові в первинних документах відсутнє або зазначено скорочено.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень щодо незарахування страхового стажу, вважає його протиправним та такими, що порушують його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-XII та Законом № 1058-ІV.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У справі, що розглядається, спірними є питання зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи: з 01.01.1992 по 31.12.1994, з 1995 по 17.01.2001, з 23.01.2001 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 11.03.2003, з 12.03.2003 по 10.11.2003, з 07.07.2004 по 07.10.2005, з 13.10.2005 по 16.07.2015 та з 19.05.2017 по 24.03.2022.

Так, згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду до прийняття Закону № 1058-IV регулював Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі також - Закон № 1788-ХІІ).

Приписами статті 56 Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 р. № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі № 348/2180/16-а.

З копії уточнюючої довідки від 14.09.2023 року № 260, виданої трудовим архівом Олександрівської районної ради Кіровоградської області, яка подавалася ОСОБА_1 разом з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області встановлено, що в книгах нарахування заробітної плати колгоспу «Заповіт Леніна» зазначено відомості про «гр. ОСОБА_1 » та «гр. ОСОБА_2 ». Довідка містить інформацію за період з 1993 по 1995 роки в розрізі кожного року з зазначенням посади, встановленого мінімуму людиноднів, відпрацьованого мінімуму людиноднів.

Дійсно, щодо написання по батькові у архівній довідці від 14.09.2023 року та відомостях особового рахунку є скорочення. Проте такий недолік у написанні по батькові ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірний період до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_1 .

Отже, неповне написання по батькові у архівних довідках, при тому що судом достеменно встановлено, що мова йде саме про ОСОБА_1 , а в первинних документах колгоспу допущено скорочення написання по батькові позивача при наявності інших належно оформлених записів, що містять відомості про роботу, не є підставою для не зарахування спірного періоду до її страхового стажу.

Крім того, в рішенні відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії не оспорюються інші відомості, вказані в архівній довідці щодо періодів роботи у колгоспі.

Щодо періоду роботи позивачки у колгоспі «Заповіт Леніна», то спірним є лише проміжки часу з квітня 1994 року по листопад 1994 року (8 місяців) та з червня 1995 року по вересень 1995 року (4 місяці), оскільки відповідно до розрахунку страхового стажу, проведеного відповідачем, страховий стаж у колгоспі з липня 1993 року по серпня 1993 року вже зарахований.

Крім того, період роботи позивача в колгоспі «Заповіт Леніна» Протопопівської сільської ради Олександрійського району за 1994-1995 роки також підтверджується наданою до суду архівною довідкою від 20.09.2023 року № 275, виданою трудовим архівом Олександрійської районної ради Кіровоградської області, відповідно до якої повідомлено, що у документах архівного фонду колгоспу «Заповіт Леніна» Протопопівської сільської ради Олександрійського району. У документах з кадрових питань за 1994-1996 роки, серед чисельного складу працівників, інших осіб із прізвищем ОСОБА_1 не значиться.

Щодо покликань апелянта на те, що в архівній довідці від 14.09.2023 року № 260, виданій трудовим архівом Олександрійської районної ради Кіровоградської області по батькові позивача вказано невірно, а саме зазначено Вас., колегія суддів зазначає, що оскільки невиконання іншими особами своїх зобов`язань, в тому числі не правильне ведення роботодавцем трудових книжок та зазначення у відповідних документах по батькові скорочено, а саме « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 » не повинно мати негативних наслідків для позивача.

Крім того в матеріалах відмовної пенсійної справи міститься Акт перевірки обґрунтованості видачі документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсій від 07.06.2024 року № 1100-1003-1/2731, складеного ГУ ПФУ в Кіровоградській області. Підставою для проведення перевірки є автоматичний запит Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.04.2024 року № 521114 (звернення №2613) та лист Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 23.05.2024 року № 0700-0207-9/33440. Метою перевірки стала обґрунтованість та достовірність видачі архівної довідки про заробітну плату та кількості вихододнів від 14.09.2023 року № 260 за період з 01.07.1993 по 30.09.1995. Під час перевірки книг нарахування заробітної плати за період 1993 - 1995 роки, встановлено, що в наданих для перевірки первинних документах значиться:

- у 1993 році - ОСОБА_1 , (так у документах);

- у 1994 році - ОСОБА_2 , (так у документах);

- у 1995 році - ОСОБА_1 , (так у документах), як такий, що працював у Користівській асоціації колективних селянських господарств Протопопівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області у період з 01.07.1993 по 30.09.1995, та отримував заробітну плату. В первинних документах міститься інформація про місяць та рік, за який нарахована заробітна плата. Інших працівників у наданих первинних документах з таким самим ПІБ не значиться. Суми нарахованої заробітної плати, зазначені в архівній довідці про заробітну плату та кількість вихододнів від 14.09.2023 №260, для обчислення пенсії гр. ОСОБА_1 , який працював у Користівській асоціації колективних селянських господарств Протопопівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області у період з 01.07.1993 по 30.09.1995 перевірені та відповідають перевіреним первинним документам. Розбіжностей не виявлено. Разом з цим виявлено, що:

- у квітні-липні 1994 року до нарахованих сум заробітної плати включено додаткові грошові виплати у зв`язку з підвищенням роздрібних цін згідно Постанови КМУ від 02.12.1993 № 975, з яких утримані внески до Пенсійного фонду України.

Наявність розбіжностей у написанні по батькові через скорочення ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу та не можуть бути підставою для незарахування пенсійним органом періоду роботи позивача в колгоспі до його страхового стажу, оскільки йдеться про одну й ту ж особу ОСОБА_1 .

Відтак, вказані посилання відповідача є недостатніми для відмови у зарахуванні спірного стажу, оскільки трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача за вказаний період, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Отже, відповідач 2 безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи у колгоспі «Заповіт Леніна» Протопопівської сільської ради Олександрійського району з 01.04.1994 pоку по 30.11.1994 року, з 01.06.1995 року по 30.09.1995 року.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 260/5955/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар