Справа № 160/28139/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якому (з урахуванням уточнень позовних вимог та складу відповідачів) просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу: період роботи з 09.11.1981 року по 17.11.1983 рік (1 р. 11 міс. 22 дн.), згідно трудової книжки НОМЕР_1 (запис № 1- 2) та довідки від 25.09.2023 року № 1/3654; до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років: період роботи з 13.04.1992 року по 20.04.1993 рік - складач поїздів (1 р. 1 міс. 8 дн.); з 21.04.1993 року по 27.01.2003 рік - помічник машиніста тепловоза (9 р. 9 міс. 7 дн.); з 25.04.2003 по 15.02.2004 рік - помічник машиніста тепловоза (0 р. 9 міс. 21 дн.); з 16.02.2004 року по 02.07.2023 рік - машиніст тепловоза (19 р. 4 міс. 15 дн.) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за вислугу років від 19.06.2024 року.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених КАС України.
Ухвалою суду позов залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків.
Позивачем поданий уточнений адміністративний позов, в якому уточнено позовні вимоги та склад учасників справи.
Цією ж ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ); розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , в тому числі пільгового, станом на дату звернення за призначенням пенсії (19.06.2024).
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідачем-2 на виконання вимог ухвали суду подані витребувані докази.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзиви відповідачів.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 13 грудня 2000 року Тернівським МВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
19.06.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №23 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Згідно з розпискою-повідомленням до заяви від 19.06.2024 за вх.№1612 позивачем до заяви долучено копії наступних документів: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників №3654 від 25.09.2023, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників №3655 від 25.09.2023, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників №3656 від 25.09.2023, заява про призначення/перерахунок пенсії, інший документ (vidm1), інший документ (vidm2), паспорт, довідка про зміну назви організації, заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), пам`ятка пенсіонера.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.06.2024 №36 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Означене рішення від 27.06.2024 №36 обґрунтоване наступним.

Вік заявника 59 років. Страховий стаж особи становить 39 років 9 місяців 19 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи за довідкою від 25.09.2023 №1/3654 з 09.11.1981 по 24.04.1983, оскільки відсутній наказ на звільнення; до спеціального стажу роботи за довідками від 25.09.2023 №1/3655, №1/3656, оскільки довідки не відповідають додатку №5, а саме: відсутній підпис головного бухгалтера. Довідки від 15.08.2022 №3007, від 25.09.2023 №1/3655, №1/3656 потребують перевірки, оскільки мають розбіжності. Періоди роботи за довідками від 15.08.2022 №3007, від 25.09.2023 №1/3654, №1/3655, №1/3656, можуть бути зараховані до страхового та спеціального стажу після підтвердження довідок актом зустрічної перевірки.

Прийняте рішення: відмовити в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки заявник не набув необхідного стажу вислуги років на 11.10.2017.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 45 на дату звернення 19.06.2024, страховий стаж позивача становить 39 років 09 місяців 19 днів, до якого зараховано наступні періоди: з 18.11.1983 по 22.10.1985 військова служба строкова 01 рік 11 місяців 05 днів; з 21.01.1986 по 12.04.1992 06 років 02 місяці 22 дні; з 13.04.1992 по 27.01.2003 10 років 09 місяців 15 днів; з 25.04.2003 по 31.12.2003 0 років 08 місяців 07 днів; з 01.01.2004 по 31.03.2024 20 років 02 місяці 0 днів.

Не погодившись з вказаним рішенням та з незарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 09.11.1981 по 17.11.1983, до спеціального стажу періодів роботи з 13.04.1992 по 20.04.1993, з 21.04.1993 по 27.01.2003, з 25.04.2003 по 15.02.2004, з 16.02.2004 по 02.07.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV наступного змісту: особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону №2148-VIII, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 2 Закону №1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Отже, за Законом № 1788-ХІІ призначається, зокрема, пенсія за вислугу років.

Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону №1788-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII, набрав чинності 01.04.2015) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції наступного змісту: право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» вказаної статті мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Таким чином, з прийняттям Закону №213-VIII було підвищено, зокрема, загальний стаж на п`ять років, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, за приписами пункту «а» частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, відновлено право на пенсію за вислугу років робітникам локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема: чоловікам - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Ухвалюючи рішення від 04 червня 2019 року №2-р/2019, Конституційний Суд України вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції.

Конституційний Суд України виснував, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що з 04.06.2019 (з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019 від 04.06.2019) при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ необхідно застосовувати положення цього Закону у редакції до внесення змін Законами №213 VIII від 02.03.2015.

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019, у спірних правовідносинах мають бути застосовані положення пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якими передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінетом Міністрів України постановою №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05 березня 2024 року у справі № 500/5342/21, від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне страхування».

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо рішення про відмову у призначенні пенсії від 27.06.2024 №36, що прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, та щодо не зарахування страхового стажу періоду роботи з 09.11.1981 по 17.11.1983, а до спеціального стажу - періодів роботи з 13.04.1992 по 20.04.1993, з 21.04.1993 по 27.01.2003, з 25.04.2003 по 15.02.2004, з 16.02.2004 по 02.07.2023.

Відповідно до розрахунку страхового стажу (форма РС-право) (номер ПС 45) на дату звернення 19.06.2024 спірний період з 09.11.1981 по 17.11.1983 не зарахований до страхового стажу, спірні періоди з 09.11.1981 по 17.11.1983, та до спеціального стажу періодів роботи з 13.04.1992 по 20.04.1993, з 21.04.1993 по 27.01.2003, з 25.04.2003 по 15.02.2004, з 16.02.2004 по 02.07.2023 зараховані до страхового, однак не до спеціального.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.11.1981, позивач у спірні періоди працював у наступних підприємствах та на наступних посадах:

з 09.11.1981 прийнятий учнем електромонтера КВП у Вантажно-транспортне управління «Павлоградвантажтранс» (запис №1);

з 25.04.1983 по 17.11.1983 електромонтером 2 розряду у Вантажно-транспортному управлінні «Павлоградвантажтранс» (записи №2-№3);

з 13.04.1992 по 20.04.1993 складачем поїздів 4 розряду (записи №7-№8);

з 21.04.1993 по 27.01.2003 помічником машиніста тепловоза (записи №8-№10);

з 25.04.2003 по 15.02.2004 складачем поїздів у ДВАТ Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» ДП ДХК «Павлоградвугілля» (запис №11-№14);

з 16.02.2004 по 02.07.2023 помічником машиніста тепловоза в депо ст. ЦЗФ філія ВАТ «Павлоградвугілля» (записи №14-№18).

Вказані записи трудової книжки в частині спірного періоду оформлені у відповідності до вимог законодавства, містять номери та дати наказів про прийняття на роботу, переведення та звільнення, завірені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивачем разом із трудовою книжкою надавались довідки, видані філією «Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №1/3654 від 25.09.2023, №1/3655 від 25.09.2023, №1/3656 від 25.09.2023.

Відповідно до довідки №1/3654 від 25.09.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно працював в Державному відкритому акціонерному товаристві Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» - дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Павлоградвугілля», у з 09.11.1981 по 24.04.1983 учнем електромонтера КВП; з 25.04.1983 по 17.11.1983 електромонтером.

У вказаній довідці зазначено, що наказ про звільнення в зв`язку з призовом на військову службу не видавався, заробітна плата не нараховувалась. Довідка видана на підставі карточки Т-2, книги наказів ВТП «Павлоградвантажтранс» Павлоградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля».

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1/3655 від 25.09.2023, виданою філією «Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», вона видана ОСОБА_1 , про те, що він дійсно працював повний робочий день в Державному відкритому акціонерному товаристві Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» - дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Павлоградвугілля», у періоді з 13.04.1992 по 20.04.1993 та з 21.04.1993 по 27.01.2003 безпосередньо здійснював організацію перевезення і забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті, за професією, посадою складач поїздів, помічник машиніста тепловоза, що передбачена Списком, код КП 8311, підстава Постанова КМУ №583 від 12.10.1992, Закон України «Про пенсійне забезпечення» п.ІІ с.55 за вислугу.

Підстава для видачі довідки: картка Т-2, книга наказів, табелів обліку робочого часу.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній№1/3656 від 25.09.2023, виданою філією «Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», вона видана ОСОБА_1 , про те, що він дійсно працював повний робочий день в Державному відкритому акціонерному товаристві Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» - дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Павлоградвугілля», у періоді з 25.04.2003 по 15.02.2004 та з 16.02.2004 по 02.07.2023 безпосередньо здійснював організацію перевезення і забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті за професією, посадою - помічник машиніста тепловоза, машиніст тепловоза, що передбачена Списком, код КП 8311, підстава Постанова КМУ №583 від 12.10.1992, Закон України «Про пенсійне забезпечення» п.ІІ с.55 за вислугу.

Підстава для видачі довідки: картка Т-2, книга наказів, табелів обліку робочого часу.

Отже, вказані довідки містять всі необхідні реквізити, а також відомості, що визначають право на пенсію вислугу років для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка), а також містять підписи уповноважених осіб, печатку підприємства та є чинними, доказів протилежного матеріали справи не містять, а відповідачами не надано.

Суд також враховує, що постановою КМУ від 12.10.1992 №583 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, до якого віднесені, зокрема: складачі поїздів, машиністи і помічники машиністів тепловозів.

Крім того, згідно з даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що філія Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» (філія «Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (код ЄДРПОУ 2640940), зокрема, у періоді з 1999 року по липень 2023 року включно звітувало перед Пенсійним фондом України та перераховувало страхові внески за позивача. Також, вказаний страхувальник звітував про наявність у позивача спецстажу за кодом ЗПЗ055А1.

Відповідно до постанов правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) № 7-6 від 10.06.2004 «Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», № 26-1 від 05.11.2009 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», №22-2 від 08.10.2010 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та № 25-2 від 03.12.2013 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління ПФУ від 08.10.2010 № 22-2», якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», визначено:

- код підстав для обліку спецстажу за ЗПЗ055А1- це код для застрахованих осіб, які є робітниками локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного, а також записів в трудовій книжці в частині спірного періоду, відомостей з довідки про підтвердження трудового стажу №1/3654 від 25.09.2023, а також з довідок №1/3655 від 25.09.2023, №1/3656 від 25.09.2023, що уточнюють особливий характер роботи чи умов праці, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, у їх сукупності підтверджено зайнятість позивача повний робочий день у період з 09.11.1981 по 17.11.1983, а у періоди з 13.04.1992 по 20.04.1993, з 21.04.1993 по 27.01.2003, з 25.04.2003 по 15.02.2004 та з 16.02.2004 по 02.07.2023 - за професіями (посадами), що відносяться до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, і користуються правом на пенсію за вислугу років.

В якості підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу та спеціального стажу вказаних спірних періодів роботи відповідачем-1 у рішенні №36 від 27.06.2024 зазначено, що в довідці від 25.09.2023 №1/3654 відсутній наказ на звільнення, а в довідках від 25.09.2023 №1/3655, №1/3656 - відсутній підпис головного бухгалтера.

Суд критично ставиться до такої позиції відповідача-1, оскільки довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження стажу роботи, в спеціального стажу, в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

При цьому, відповідачем не обґрунтовано причин не врахування відомостей трудовій книжці в частині спірного стажу позивача.

Зауваження відповідача-1 щодо довідок носять формальний характер та свідчать про надмірний формалізм, зважаючи також на те, що кожна довідка містила відомості про те, що згідно із штатним розкладом по філії посада головного бухгалтера не передбачена.

Доводи відповідача-2 в оспорюваному рішенні про відсутність станом на 11.10.2017 мінімального спеціального стажу 26 років 06 місяців безпідставні, не враховують спірних відносин, оскільки пункт «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законами №213-VIII) не встановлює обов`язку наявності мінімального спеціального стажу станом на 11.10.2017 для призначення пенсії за вислугу років.

За таких обставин, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача з 09.11.1981 по 17.11.1983, а до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII, періодів роботи позивача з 13.04.1992 по 20.04.1993, з 21.04.1993 по 27.01.2003, з 25.04.2003 по 15.02.2004 та з 16.02.2004 по 02.07.2023, відповідач-1 діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу та до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII, вказаних спірних періодів його роботи, відповідно.

За змістом частин першої та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, рішення відповідача-1 від 27.06.2024 №36 не відповідає приписам частини другої статті 2 КАС України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача-1, суд зазначає, що заявлення позовних вимог в такий спосіб не є належними способом захисту у спірних правовідносинах. Належним способом захисту є оскарження рішення від 27.06.2024 №36, чим і скористався позивач.

Щодо решти позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як убачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-1 заяви позивача від 19.06.2024 про призначення пенсії за вислугу років у вигляді рішення від 27.06.2024 №36, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача-1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 09.11.1981 по 17.11.1983, до спеціального стажу періодів роботи позивача з 13.04.1992 по 20.04.1993, з 21.04.1993 по 27.01.2003, з 25.04.2003 по 15.02.2004 та з 16.02.2004 по 02.07.2023 та зобов`язано зарахувати вказані спірні періоди роботи до страхового та спеціального стажу.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Оскільки відповідачем-1 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на час звернення із заявою від 19.06.2024 про призначення пенсії досягнув необхідного пенсійного віку, мав необхідний страховий стаж, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу та спеціального стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду, зважаючи на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу (в тому числі спеціального), необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 19.06.2024 про призначення пенсії за вислугу років, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першої статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача, оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушено права та інтереси позивача.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08001, Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 1-Б), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08001, Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 1-Б) від 27.06.2024 №36 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08001, Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 1-Б) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоди роботи з 09.11.1981 по 17.11.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08001, Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 1-Б) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, періоди роботи з 13.04.1992 по 20.04.1993, з 21.04.1993 по 27.01.2003, з 25.04.2003 по 15.02.2004 та з 16.02.2004 по 02.07.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08001, Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 1-Б) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 19.06.2024 про призначення пенсії за вислугу років та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08001, Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 1-Б) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова