Справа № 520/34399/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 р. Справа № 520/34399/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 (суддя Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі 520/34399/24,

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , під час примусового виконання судового наказу Московського районного суду № 643/22084/21 від 14.12.21р., який було скасовано 11.12.2024 р., яка полягає у бездіяльності: державного виконавця Іванової Крістіни Сергіївни № у ВП 76672957 від 03.12.24р., старшого державного виконавиця Кривоноженко Уляни Рупешівни у ВП № 76672931 від 04.12.24р., головного державного виконавця Бойко Олександри Олексіївни, під час примусового виконання судового наказу Московського районного суду № 643/22084/21 від 14.12.21р. за обставин та нормативно-правового регулювання зазначеного у розділі I цієї Позовної заяви.

- стягнути на користь ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , вул. Куликівська, буд. 12, м. Харків, щодо примусового виконання судового наказу Московського районного суду № 643/22084/21 від 14.12.21р., який було скасовано 11.12.2024 р.:

-завдану матеріальну та моральну шкоду протиправною бездіяльністю, яка призвела до протиправного обмеження кожного солідарного боржника (Позивача 1, 2, 3) у користуванні грошовими коштами в розмірі 4609 грн. 52 коп., та протиправного стягнення грошових коштів за одним судовим наказом № 643/22084/21 від 14.12.21р. на фінансування трьох виконавчих проваджень: з ОСОБА_1 у ВП 76672957 від 03.12.24р. на суму 694 грн. 50 коп.; Ушакова Владислава Вячеславовича у ВП № 76672931 від 04.12.24р на суму 386 грн. 23 коп.; ОСОБА_2 у № 76672974 від 04.12.24р. на суму 770 грн. 17 коп., сума якої (матеріальної та моральної шкоди) дорівнює сумі стягнутих грошових коштів 1850 грн. 90 коп.

- сплачений судовий збір з вимоги майнового характеру (ціна позову 978,56 грн.) та з вимоги немайнового характеру (678,56 грн.), комісія за перерахування судового збору 35,23 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/34399/24 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 у справі №520/18249/24, а справу направити до Харківського окружного адміністративного суду на стадію відкриття провадження в адміністративній справі для розгляду іншому судді та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі судові витрати за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що станом на 17 год. 30 хв. 04.12.24р. судовий наказ № 643/22084/21 від 14.12.2021 був виконаний позивачем у повному обсязі у виконавчому провадженні № 76672957 від 03.12.2024 на суму 4609,52 грн., що вимагало від державного виконавця виконання імперативних обов`язків, передбачених пунктом 3 частини другої статті 18, статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

Також, суд не звернув уваги, що у виконавчому провадженні № 76672931 від 04.12.2024 старшим державним виконавцем Кривоноженко Уляною Рупешівною, яка проводила виконавчі дії, було накладено арешт на грошові кошти на суму 4609 грн. 52 коп., у тому числі на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.12.24р. стягувався виконавчий збір - 391 грн. 50 коп., та на підставі постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 04.12.24р. стягувалися витрати виконавчого провадження - 303 грн. На підставі цих виконавчих документів з ОСОБА_3 , як боржника у солідарному зобов`язанні, 09.12.24р. було стягнуто коштів виконавчого провадження не у визначені у постановах розмірах, а на іншу суму - 386 грн. 23 коп.; - у виконавчому провадженні № 76672974 від 04.12.24р. головним державним виконавецем Бойко Олександрою Олексіївною, яка проводила виконавчі дії, було накладено арешт на грошові кошти на суму на суму 4609 грн. 52 коп., у тому числі на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.12.24р. стягувався виконавчий збір - 391 грн. 50 коп., та на підставі постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 04.12.24р. стягувалися витрати виконавчого провадження - 303 грн. На підставі цих виконавчих документів з ОСОБА_2 , як боржника у солідарному зобов`язанні, з 05.12.24р по сьогодення триває стягнення коштів виконавчого провадження не у визначені у постановах розмірах, а на іншу суму - 770 грн. 17 коп.

Відповідач по справі не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник випливає з рішення, ухваленого місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства, отже його слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Аналіз наведених вище норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу та про стягнення основної винагороди

Отже, постанова виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця урегульовано статтею 287 КАС України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначених нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані ці правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до розглядуваних спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, якою закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, у справі № 127/9870/16-ц та у справі №2-01575/11, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц відповідно, від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі №766/10138/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073 та від 29 вересня 2020 року у справі №295/6656/14-ц, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 160/4071/20, від 31 березня 2021 року у справі № 640/18024/20, від 30 листопада 2022 у справі № 640/14282/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, зокрема, є державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванова Крістіна Сергіївна.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою виникнення спірних правовідносин стало, зокрема, винесення державним виконавцем постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2024 (а.с. 10) та постанова про стягнення виконавчого збору від 03.12.2024 (а.с.11).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що спір щодо оскарження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2024 (а.с. 10) на суму 303, 00 грн. та постанова про стягнення виконавчого збору від 03.12.2024 на суму 391, 50 грн. підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про непоширення юрисдикції адміністративного суду на оскарження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2024 та постанови про стягнення виконавчого збору від 03.12.2024, що у свою чергу свідчить і про помилковість висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження та застосування п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, що призвело до порушення норм процесуального права і постановлення передчасної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у цій справі.

Крім того, юрисдикція адміністративних судів, як було вже зазначено вище, поширюється на справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Між тим, колегія суддів зазначає, що позивачі оскаржують також дії Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення на підставі судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2021 року у справі № 643/22084/21 з боржників, зокрема, з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкової території у розмірі 3 839, 35 грн..

При цьому, статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За таких обставин, рішення, дії та бездіяльності під час виконання судового рішення прийнятих в порядку цивільного судочинства підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, крім рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця прийнятих під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Згідно з ч. 4 ст. 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суду першої інстанції необхідно враховувати наведене вище та вирішити питання чи не порушено у даному спорі правила об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/34399/24 з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Щодо заявлених апелянтом вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 139 КАС України передбачає можливість розподілу судових витрат при повному чи частковому задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст.4 КАС України визначено, що судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що необхідно розрізняти судові рішення, якими вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання, від рішень, якими вирішуються, вимоги позовної заяви, апеляційної чи касаційної скарги.

Закінчення розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції.

У даному випадку рішення суду апеляційної інстанції про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції не є судовим рішенням, ухваленням якого завершується розгляд справи.

Отже, оскільки приписами КАС України не передбачено можливості повернення судових витрат у разі прийняття апеляційним судом рішення про скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, тому в даному випадку такі вимоги скаржника не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про передачу справи на розгляд іншого судді суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що статтею 320 КАС України не передбачено передачу справи іншому складу суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 та 13 статті 31 КАС України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 18 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 520/34399/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою справу №520/34399/24/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 14.03.25.