Справа № 140/8681/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/8681/24 пров. № А/857/30218/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Стецика Н.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справи в м.Луцьк 21 жовтня 2024 року, у справі №140/8681/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

16.08.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі Управління), просив: скасувати рішення Управління від 25.07.2024 року №97 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Управління зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 03.02.1992 року по 11.12.1995 року у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 25.07.2024 №97 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03.02.1992 по 11.12.1995 у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.02.1992 по 11.12.1995 у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в трудовій книжці позивача наявні відповідні записи щодо спірного періоду роботи, то ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його трудового стажу. Суд першої інстанції зазначив, що отримання чи не отримання підприємством печатки нового зразку не повинно відображатись на правах особи, в трудовій книжці якого записи про періоди роботи завірені печаткою старого зразка. Наявність печатки УРСР жодним чином не спростовує факту наявності страхового стажу та не створює наслідків недійсності відповідного запису. Суд першої інстанції вказав, що оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період, тому, на переконання суду, дані трудової книжки позивача є достатнім підтвердженням його страхового стажу. Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 25.07.2024 №97 про відмову у призначенні пенсії за віком підлягає скасуванню в частині відмови у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 03.02.1192 по 11.12.1995 у радгоспі «Піщанський» до страхового стажу позивача є протиправним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року та в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2023 року по 31.12.2023 не менше 30 років, отже для призначення пенсій по віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідно 25 років страхового стажу (31 років - 6 років). Скаржник вказує, що судом першої інстанції не досліджено та не взято до уваги доводи відповідача про те, що відповідно до наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку територіальним органом Пенсійного фонду встановлено, що підтверджений період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 21 рік 11 місяців 01 день, з необхідних 25 років страхового стажу, а відтак судом першої інстанції не враховано усіх обставин.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ У Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку передбаченого статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058 органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено ГУ ПФУ у Волинській області.

Рішенням відповідача від 25.07.2024 №97 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, у даному рішенні відповідачем зазначено, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи в колгоспі з 08.08.1991 по 30.01.1992 (відсутня довідка про вироблені вихододні), періоди роботи з 03.02.1992 по 11.12.1995 (завірено печаткою УРСР), періоди роботи з 22.05.2003 по 25.06.2006 (відсутня сплата в ОК-5).

Не погоджуючись з відмовою Управління щодо незарахування до його страхового стажу періоду роботи у радгоспі «Піщанський» з 03.02.1992 по 11.12.1995, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (частини 1, 2).

Згідно з пунктом а) частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1 - 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, інші документи необхідні для підтвердження трудового стажу лише за відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як встановлено судом першої інстанції, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач, зокрема 03.02.1992 прийнятий на роботу робітником будівельної бригади № НОМЕР_1 с. Піщане в радгосп «Піщанський» відповідно до наказу №24 від 03.02.1992; 11.12.1995 звільнений з роботи за власним бажанням згідно наказу №89 від 11.12.1995.

Таким чином, трудовою книжкою підтверджується факт роботи позивача в період з 03.02.1992 по 11.12.1995 у радгоспі « Піщанський » (реорганізовано в 1995 році в агрофірму « Нива », а у 2000 році в СВК «Нива»).

Апеляційний суд наголошує, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 03.02.1992 містить належним чином оформлені записи, які свідчать про трудову діяльність позивача у в радгоспі «Піщанський» у спірний період, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими твердження відповідача на необхідність подання позивачем підтверджуючої довідки відповідно до Порядку № 637.

Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що відсутність інформації про вироблені вихододні в колгоспі за наявності трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з 03.02.1992 по 11.12.1995 з трудового стажу позивача, оскільки право позивача на соціальний захист, а саме право на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо ведення кадрової документації, зокрема передання документів на архівне зберігання.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Щодо доводів відповідача про те, що періоди роботи позивача 03.02.1992 по 11.12.1995 у радгоспі « Піщанський », зарахувати до страхового стажу неможливо у зв`язку з тим, що періоди роботи у даній організації завірено печаткою УРСР, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на жодній нормі законодавства.

Так, Положення Постанови Верховної Ради України «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» від 11 травня 1992 року № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18 жовтня 1993 року № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни.

Суд апеляційної інстанції вважає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу, а та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду, яка викладена у постанові від 07 лютого 2018 року в справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

В той же час апеляційний суд зауважує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що ні позивач, ні відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржує в частині відмови в позові, а відтак в силу приписів ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції такому аналізу не надає.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на зарахування до його страхового стажу спірного періоду його трудової діяльності, втім відповідачем протиправно було відмовлено у задоволенні такої, а отже належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.02.1992 по 11.12.1995 у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №140/8681/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко