Справа № 761/7882/25
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/7882/25
Провадження № 2-а/761/582/2025
УХВАЛА

26 лютого 2025 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Савицький О.А., вивчаючи матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту міграційної служби України про скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту міграційної служби України про скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Так, під час вивчення матеріалів позовної заяви було встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 р. у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 р. у справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 р. у справі «PerezdeRadaCavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява № 28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 р. «Osman v. theUnitedKingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява № 23452/94 та пункт 54 рішення від 19.06.2001 р. «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява № 28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р. (пункт 47, заява № 3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем у її прохальній частині викладено клопотання, у якому він просить поновити строк звернення до суду з позовом щодо оскарження рішення органу ДМС від 13.02.2020 р., як такий, що пропущений з поважних причин.

При цьому зазначає, що дізнався про оскаржуване рішення тільки під час перетину кордону.

Оскільки у позовній заяві не зазначено ані конкретної дати, коли позивач дізнався про оскаржуване рішення, ані поважності причин строку пропуску звернення до суду, тому при усуненні недоліків позовної заяви позивачу необхідно це вказати з наданням відповідних доказів.

Крім того, заявляючи вимогу про скасування рішення Державної міграційної служби України, позивачем у якості відповідача зазначається Департамент міграційної служби України, який у структурі органів ДМС відсутній.

Таким чином, позивачу необхідно уточнити суб`єктний склад поданої позовної заяви, вказавши відповідачем орган, який безпосередньо прийняв оскаржуване рішення, та зазначивши про нього інформацію, у відповідності до вимог п.2 ч.5 ст. 160 КАС України (повне найменування, місцезнаходження, ідентифікаційний код, відомі номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету), а також з врахуванням цього позивачу необхідно надати виправлену редакцію позовної заяви з уточненим суб`єктним складом для суду та її копію разом з копіями доданих до неї документів для відповідача згідно з вимогами ч.1 ст. 161 КАС України.

У частині 1 статті 123 КАС України закріплено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання позовних вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи, що позовна заява подана з порушенням вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, суддя вважає за необхідне залишити її без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 243, 248, 256, 294 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту міграційної служби України про скасування рішення про примусове повернення в країну походження - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу цієї ухвали, попередивши, що в разі неусунення вказаних недоліків заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: