Справа № 500/7798/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7798/24

14 березня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільський області, відповідач 2), у якому з урахуванням нової редакції позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог просить:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ) через відсутність стажу державної служби;

зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати до стажу державної служби періоди проходження служби в податкових органах Тернопільської області на відповідних посадах із присвоєнням персональних та спеціальних звань з 30.07.1999 по 01.05.2016;

зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити призначення та виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ з дати звернення 29.11.2024 згідно з поданими довідками про складові заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 29.11.2024 звернулася з заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII). До заяви додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії. Однак відповідач 1 рішенням від 05.12.2024 відмовив у переведенні позивача на пенсію державного службовця.

Позивач вважає відмову органу Пенсійного фонду України протиправною та вказує на дотримання усіх умов, передбачених Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ, а саме: наявність необхідного віку, страхового стажу, стажу служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що у сукупності дає право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Вказує, що відповідачі протиправно не зарахували до стажу державної служби роботу в органах державної податкової служби, бо проходження такої прирівнюється до проходження державної служби. Крім того, зазначає, що є підстави для здійснення нарахування (перерахунку) та виплати пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням довідок про складові заробітної плати, виданих 28.11.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.

З наведених підстав позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 14.01.2025 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та з урахуванням положень статей 257-262 КАС України.

04.02.2025 надійшов відзив на позовну заяву ГУ ПФУ в Тернопільській області. Цей відповідач зазначає, що періоди роботи в органах державної податкової служби на посадах, на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Згідно записів трудової книжки позивач працювала в органах державної податкової служби. Стаж роботи позивачки на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби відсутній. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (а.с.46-48).

ГУ ПФУ в Закарпатській області у відзиві на позовну проти позову заперечує з посиланням не те, що позивач не має достатнього стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ. Основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок призначеної пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії від 29.11.2024, то такі вважає передчасними, так як рішення з цього питання не приймалось та посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.12.2023 по справі №600/947/23-а.

Відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (а.с.57-59).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Позивач 29.11.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з письмовою заявою, у якій повідомила про звільнення з роботи 28.11.2024 та одночасно просила перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу (а.с.20). До заяви ОСОБА_1 , серед іншого, додала довідки, видані 28.11.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, №727/5/19-00-10-31 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за листопад 2024 року та №728/5/19-00-10-31 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, за жовтень 2024 року, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с.21, 23-24).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за цією заявою визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого від 05.12.2024 №51 ОСОБА_1 відмовлено в переході з пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу. При цьому у назві рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області вказало «про часткову відмову в перерахунку пенсії», бо з його змісту вбачається, що одночасно ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії у зв`язку з звільнення з роботи з 29.11.2024 відповідно до поданих документів (а.с.22).

У рішенні від 05.12.2024 №51 зазначені умови для призначення пенсії, передбачені пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII. Далі вказано, що періоди роботи посадових осіб в митних органах, органах державної фіскальної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні та спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців.

Статтею 25 Закону №3723-ХІІ визначено сім посад категорій держслужбовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах, та передбачено, що віднесення існуючих на той час посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посадових державних службовців провадиться КМУ за погодженням з відповідним державним органом. Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 30.07.1999 прийнята на посаду головного державного податкового інспектора Монастирського відділення Бучацької МР ДПІ, 03.08.1999 прийняла присягу державного службовця.

З 01.03.2000 - присвоєно персональне звання інспектора податкової служби III рангу, 22.09.2003 - присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби II рангу, 14.12.2006 - присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу, 01.07.2013 - присвоєно 13 ранг державного службовця, 01.01.2014 - присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи І рангу. Згідно запису №44 трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 28.11.2024 звільнена з посади старшого державного інспектора ГУ ДПС в Тернопільській області.

Далі у рішенні вказано, що підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців періоди роботи працівників місцевих державних податкових інспекцій на посадах, лише в період перебування на яких були встановлені ранги державних службовців. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Також зазначено, що в долучених до заяви довідках про заробітну плату, відсутня інформація, чи проведено класифікацію посад державної служби в органі, де працювала заявниця, надані довідки не відповідають нормам пунктів 4.1 та 4.2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб», а враховуючи, що станом на 01.05.2016 на день набрання чинності Закону № 889-VIII у заявниці відсутні необхідні 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (прийнята на посаду з 30.07.1999), брати до уваги довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу державної служби згідно додатку 6, долученого заявницею до заяви, немає підстав.

З огляду на викладене, ГУ ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу (а.с.22).

Не погодившись з таким діями відповідача 1 в частині відмови перевести на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII, згідно з пунктом 2 розділу ХІ якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктами 10-12 розділу ХІ Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:

а) досягли певного віку;

б) мають передбачений законодавством страховий стаж;

в) станом на 01.05.2016 мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ, пунктами 10-12 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18 та висловлена Верховним Судом в постановах від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 22.05.2024 у справі № 500/1404/23.

При цьому пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283.

Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII.

Предметом спору у цій справі є оцінка обставин щодо: наявності підстав для зарахування роботи в органах державної податкової служби до стажу на посадах державної служби; наявності у позивача достатнього стажу роботи на державній службі, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII; правомірності рішення відповідача 1 щодо відмови позивачу у переведенні на пенсію за віком на підставі Закону № 889-VIII.

На підтвердження трудової діяльності позивача на державній службі, в органах державної податкової служби, присвоєння персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця у трудових книжках ОСОБА_1 від 05.06.1982 та від 03.04.2006 містяться наступні записи про її роботу за спірні періоди:

Бучацька міжрайонна державна податкова інспекція,

з 30.07.1999 по 12.06.2000 перебувала на посаді державного податкового інспектора;

03.08.1999 прийняла присягу державного службовця;

01.03.2000 присвоєно персональне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу;

з 14.08.2000 по 24.09.2002 прийнята старшим державним податковим інспектором відділу стягнення податкової заборгованості з кадрового резерву;

з 25.09.2002 по 31.07.2004 перебувала на посаді старшого державного податкового інспектора відділу стягнення платежів до бюджету Монастириського відділення Бучацької МДПІ;

22.09.2003 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІ рангу;

Козівська міжрайонна державна податкова інспекція,

з 01.08.2004 по 31.08.2005 перебувала на посаді старшого державного податкового ревізор-інспектора сектору стягнення коштів, майна відділу забезпечення податкових зобов`язань;

з 01.09.2005 по 31.10.2005 перебувала на посаді головного державного податкового інспектора сектору податку на додану вартість Монастириського відділення;

з 01.11.2005 по 31.03.2006 перебувала на посаді завідувача сектору погашення прострочених податкових зобов`язань Монастириського відділення;

Бучацька міжрайонна державна податкова інспекція,

з 03.04.2006 по 26.03.2012 перебувала на посаді головного державного податкового інспектора з питань погашення прострочених податкових зобов`язань Монастириського відділення;

14.12.2006 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу;

з 27.03.2012 по 30.06.2013 перебувала на посаді головного державного податкового інспектора сектору погашення податкового боргу Бучацької МДПІ;

з 01.07.2013 по 07.01.2015 перебувала на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків;

25.01.2013 присвоєно 13 ранг державного службовця;

01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи І рангу;

з 08.01.2014 по 04.01.2015 перебувала на посаді головного державного інспектора сектору погашення заборгованостей;

з 05.01.2015 по 23.02.2015 перебувала на посаді головного державного ревізора-інспектора з питань погашення заборгованостей Монастириського відділення;

з 24.02.2015 по 27.12.2016 перебувала на посаді головного державного інспектора сектору погашення боргу (а.с.12-13, 16-17);

в подальшому працювала в податкових органах до 28.11.2024, проте оскільки решта періодів виходять за межі спірного періоду, вказаного у позовних вимог, тому не досліджуються судом.

Таким чином, позивач у період з 30.07.1999 по 12.06.2000 та з 14.08.2000 по 01.05.2016 (більше 10 років) працювала на різних посадах в органах державної податкової служби, посаду в цій службі обіймала і станом на 01.05.2016.

Стаття 25 Закону №3723-XII визначала класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу (частина перша).

Частиною другою цієї ж статті установлено сім категорій посад державних службовців. Поряд з тим частиною третьою статті 25 Закон №3723-XII обумовлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Крім того, частиною сімнадцятою статті 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання чинності Законом №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок №283).

Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Пунктом 5 Порядку № 283 визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Порядок №283 втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України 25.03.2016 №229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок №229).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII Про державну податкову службу в Україні (був чинний до 19.11.2012, далі Закон №509-XII).

Згідно з положеннями статті 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України Про державну службу.

Частина четверта статті 15 Закону №509-XII передбачала, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Частинами сьомою, восьмою статті 15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Законом України від 05.07.2012 №5083-VI Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України (далі ПК України) розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі статтею 344. Так згідно з пунктом 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Верховний Суд України у постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13 зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону України Про державну службу, Закону України Про державну податкову службу в Україні дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII. Надалі такий правовий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

Отже, посадові особи органів державної податкової служби, які обіймали посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержували заробітну плату за рахунок державного бюджету та яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах повинен зараховуватись їм до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

На спростування мотивації відповідачів, суд наводить висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17, у яких зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 ПК України та Порядку №283.

За наведеного правового регулювання та враховуючи висновки Верховного Суду, суд приходить до переконання, що період роботи позивача в податкових органах з 30.07.1999 по 12.06.2000 та з 14.08.2000 по 30.04.2016 (включно) зараховується до стажу державної служби. У відповідача не було підстав для незарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи з 30.07.1999 по 12.06.2000 та з 14.08.2000 по 30.04.2016 (включно), що становить понад 10 років.

Також суд зауважує, що крім наявності спеціального стажу (понад 10 років державної служби станом на 01.05.2016), а також зайняття станом на цю дату (01.05.2016) посади державної служби, виконуються й інші умови для реалізації права на одержання пенсії відповідно до Закону України Про державну службу (щодо віку - позивач досягла віку 60 років та страхового стажу, який становить більше 43 років) (а.с.54 зворот).

Отож, позивач має право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Суд звертає увагу, що позивач обрала спосіб захисту порушеного права через визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця.

Однак суд зауважує, що результати розгляду заяви позивача від 29.11.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу викладені у рішенні ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05.12.2024 №51 про часткову відмову в перерахунку пенсії. Саме цим рішенням, а не діями територіального органу Пенсійного фонду України, порушено права позивача через незарахування окремих періодів її трудової діяльності до стажу державної служби та, відповідно, не переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Враховуючи такі обставини справи та відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача і задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05.12.2024 №51 в частині відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. Також наявні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати до стажу державної служби позивача періоди її роботи з 30.07.1999 по 12.06.2000 та з 14.08.2000 по 30.04.2016 в органах державної податкової служби.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

У спірному випадку у ОСОБА_1 право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу із відповідною заявою 29.11.2024.

Стосовно того, хто з відповідачів має вирішувати питання про переведення з одного виду пенсії на інший, то суд вважає, що ГУ ПФУ в Закарпатській області є належним відповідачем за цією вимогою, а не ГУ ПФУ в Тернопільській області, як помилково вказує позивач.

Такого висновку суд дійшов зважаючи на те, що, відповідно до абзацу 14 пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі змінами) після реєстрації заяви (у тому числі заяви про перерахунок пенсії) та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення та перерахунок пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

У цій справі, структурним підрозділом, що відмовив в переведенні з одного виду пенсії на інший за заявою позивача від 29.11.2024, виступало ГУ ПФУ в Закарпатській області. Такий відповідач допустив оскаржувані у цій справі дії, прийнявши протиправне рішення, а тому й повинен у подальшому вчинити дії пов`язані з перерахунком пенсії позивачу.

У задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке не приймало рішення про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, слід відмовити. Такий суб`єкт владних повноважень згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 виступає лише територіальним органом, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (після її перерахунку).

Щодо позовної вимоги про врахування відповідачем довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, то суд зазначає, що у цій справі спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, оскільки орган Пенсійного фонду України не визнав за нею цього права.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 у справі №560/8328/22, у якій предметом спору були аналогічні правовідносини, зазначив, що вимоги позивача зобов`язати обрахувати пенсію за віком з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Тож з урахуванням наведеного вимоги позову про визначення розміру пенсії з урахуванням довідок, виданих 28.11.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, про складові заробітної плати для призначення пенсії задоволенню не підлягають (є передчасними).

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскільки рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області позивачу безпідставно відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу (за наявності умов для реалізації права на одержання пенсії державного службовця згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII та відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ), то позовні вимоги належить задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05.12.2024 №51 в частині відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з 29.11.2024 (з часу звернення із заявою) на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи з 30.07.1999 по 12.06.2000 та з 14.08.2000 по 30.04.2016 (включно) в органах державної податкової служби та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605,60 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2024 (а.с.25).

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 05.12.2024 №51 в частині відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з 29.11.2024 на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи з 30.07.1999 по 12.06.2000 та з 14.08.2000 по 30.04.2016 в органах державної податкової служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ); Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, 4, Ужгород, Закарпатська область, 88000, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 14 березня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.