Справа № 455/2588/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 455/2588/24 пров. № А/857/6168/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року (головуючий суддя Кушнір А.В., м. Старий Самбір, повний текст судового рішення складено 20.01.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №396 від 21.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено штраф у розмірі 17000гривень за ч.3 ст.210 КУпАП, а справу закрити.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 396 від 21.10.2024 р. по справі про адміністративне правопорушення (далі - Постанова) на ОСОБА_1 накладено штрафу у сумі 17 000,00 грн. (Сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) (далі - Постанова).

У вказаній Постанові зазначено, що він нібито скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

17.10.2024 р. офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол № 396 про адміністративне правопорушення відносно мене (далі - Протокол).

Проте, у вказаному Протоколі не зазначено ні на підставі чого, ні ким відповідний офіцер обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 є уповноваженою особою для складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Крім того, як зазначено у самому Протоколі вказана посадова особа склала вказаний Протокол, керуючись ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, норми ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначають виключно повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про відповідні адміністративні правопорушення, а також повноваження керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином норми ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визначають повноважень будь-яких посадових осіб територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Як мінімум підстави складання зазначеного Протоколу № 396 від 17.10.2024 р. у самому Протоколі не зазначено.

Вказаною вище Постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 396 від 21.10.2024 р. по справі про адміністративне правопорушення нібито установлено, що 17.10.2024 р. о 10 год. 00 хв., він, являючись військовозобов`язаним прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подання документів на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Пізніше невідомими йому співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 нібито було виявлено те, що він не оновив свої військово-облікові дані.

Крім того, вказаною постановою нібито установлено, що його дії нібито передбачають відповідальність відповідно до ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення - порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчинене в особливий період (відповідно до Указ Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105 від 03.03.2022 р. зі змінами, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу).

Однак, у вказаній постанові не вказано, на підставі яких саме даних установлено ту обставину, що він є військовозобов`язаним.

Також невідомо які співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 виявляли факт оновлення не оновлення військово-облікових даних, хто уповноважував таких співробітників виявляти подібні обставини, а також якими документами (посвідченнями) підтверджуються повноваження невказаних міфічних співробітників виявляти подібні факти.

Не установлено перевірку яких саме документів проводили так звані співробітники для виявлення вказаних обставин.

Також обов`язку громадянам України оновлювати чи оновити якісь дані, а також саме поняття «оновлення даних» не визначено ні в Законі України «Про військовий обов`язок та військову службу», ні в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ні в Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 р„ порушення норм яких інкриміновано у вказаній Постанові про адміністративне правопорушення.

У вказаних нормативно правових актах, а також в інших нормативно-правових актах, зазначених в оскаржуваній Постанові є зазначеним лише поняття «уточнення оcобистих даних».

Ці два, вказаних вище поняття та обов`язки не є тотожними, та є абсолютно різними.

Крім того, Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105 від 03.03.2022 (з наступними змінами та доповненнями) не запроваджувався на території України особливий період.

Поняття «особливий період» взагалі відсутнє у вказаному нормативно-правовому акті.

Будь-яку юридичну відповідальність в України передбачають відповідні акти за скоєння відповідних правопорушень (порушень відповідних норм законодавства), а не дії особи чи громадянина.

Таким чином, він не порушував жодну норму чинного законодавства України.

Крім того, Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 р. (з наступними змінами та доповненнями) не передбачено обов`язку оновлювати військово-облікові дані.

Таким чином, він не скоював адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке мені інкримінується.

У резолютивній частині спірної Постанови його винним не визнано.

А, отже, накладення на мене будь-якого штрафу є неприпустимим та незаконним.

Крім того, відповідно до примітки до ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення положення ст.ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» на даний час Відповідач як структурний підрозділ держателя Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів має можливість отримання персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також йому жодних прав та обов`язків роз`яснено не було.

Таким чином є порушеними права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені нормами ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд України у Постанові від 18.02.2020 р. у справі № 524/9827/16-а вказав, що ненадання особі, яка притягається до адміністративної відповідальності можливості скористатися допомогою адвоката є порушенням прав такої особи, а також порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративна правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, визначених ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За вказаних вище обставин я був змушений звернутися до адміністративного суду І інстанції із зазначеним вище адміністративним позовом.

Також відповідач відзиву на позовну заяву не подав, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило, відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач, не подавши до адміністративного суду І інстанції належних доказів, які підтверджують винуватість в інкримінованому адміністративному правопорушенні, не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 жовтня 2024року офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення №396, згідно якого 17.10.2024 о 10.00год військовозобов`язаний ОСОБА_1 прибув в перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_5 для подання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як з`ясувалось ОСОБА_1 не оновив свої військово-облікові дані, чим порушив ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку).

21 жовтня 2024року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на підставі вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, винесено оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення №396, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000гривень.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.2 розділу І вищевказаної Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.8,9,10 розділу ІІ вищевказаної Інструкції складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення формуються у справу про адміністративне правопорушення (далі - справа). Матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 4) (далі - постанова).

Так, частиною 3 статті 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-XII), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Суд першої інстанції вірно вважав, що поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до абз.3 ст. 4 «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

В Україні, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено правовий режим воєнного стану, який є результатом фактичного початку воєнних дій, та який продовжено, а отже, на даний час в Україні діє особливий період.

Розділом II Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини першої ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Враховуючи вимоги зазначеного абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» суд першої інстанції підставно вказав, що всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абз. 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Частиною 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: - уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (абзац 2).

Тобто, громадяни України, які перебувають на військовому обліку також зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Частина 10 статті1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, який набув чинності 18.05.2024.

Також, суд правильно зауважив, що відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-IX від 11.04.2024 громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядку №1487). Цей Порядок також передбачає Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які містяться у Додатку 2.

Відповідно до підпункту 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

З огляду на це, правильним є висновок суду першої інстанції, що вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити свої персональні дані, а саме:

- через центр надання адміністративних послуг;

- через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;

- у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

У даній спірній ситуації суд встановив, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він станом на 17.10.2024 не оновив свої військово облікові дані.

При цьому, суд слушно зауважив, що у позовній заяві позивач не обґрунтовує та не доводить свої вимоги фактом виконання ним обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм та здійснення ним уточнення своїх персональних даних жодним із визначених законом способів.

Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, судом першої інстанції не встановлено.

Інкриміноване позивачу правопорушення було вчинене після 19.05.2024, тобто після набуття чинності Законом №3696-ІХ, яким ст.210 КУпАП було доповнено частиною 3, при цьому саме з 19.05.2024 у позивача виник обов`язок уточнити протягом 60 днів свої облікові та персональні дані.

Крім того, приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, доводи позивача з посиланням на примітку до статті 210 КУпАП суд першої інстанції вірно вважав необґрунтованим, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається саме на військовозобов`язаного, яким є позивач.

Також, суд першої інстанції вірно вважав, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 , проведений з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складався 17 жовтня 2024 року в присутності позивача, права та обов`язки визначені статтями 63 Конституції України та 268 КУпАП роз`яснено, та доведено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12 год. 21.10.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 кабінет №6, про що свідчить його особистий підпис в протоколі, позивачу вручено другий примірник даного протоколу, а згодом і копію постанови про адміністративне правопорушення, про що він особисто розписався.

Будь-яких зауважень чи заперечень позивача щодо не роз`яснення йому прав та обов`язків у протоколі та постанові не міститься, а відтак, доводи апелянта щодо порушення процедури розгляду в цій частині є необґрунтованими.

Накладене на позивача стягнення у розмірі 17000 грн відповідає санкції ч.3 ст.210 КУпАП, що становить 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд першої інстанції правильно вважав, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірних рішень і, як наслідок, про їх скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, з чим погодилась колегія суддів, обґрунтовано вважав, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, і не підлягає скасуванню, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити

З урахуванням вказаного, колегія судді вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, такі відповідають обставинам справи, рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року по справі №455/2588/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк