Справа № 460/7389/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/7389/24 пров. № А/857/28139/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Греська О.Р.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м.Рівне 01 жовтня 2024 року, у справі №460/7389/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

09.07.2024 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі Управління), просила: визнати протиправною бездіяльність Управління щодо не зарахування до страхового стажу періодів навчання та роботи по 20.11.1995, записи про які наявні у її трудовій книжці; зобов`язати Управління зарахувати до страхового стажу період її навчання в Рівненському текстильному технікумі з 01.09.1981 по 01.05.1984 та періоди її роботи з 08.06.1986 по 17.10.1983, з 04.07.1984 по 05.02.1990, з 05.02.1990 по 01.03.1991, з 01.03.1991 по 20.11.1995, записи про які наявні в трудовій книжці.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Суд першої інстанції вказав, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Суд першої інстанції зверну увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд першої інстанції зауважив, що жодних доводів для неврахування відповідачем відповідного диплому для зарахування до страхового періоду її навчання не наведено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав не враховувати до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 , зокрема періоду 08.06.1983 по 17.10.1983, з 04.07.1984 по 05.02.1990, з 05.02.1990 по 01.03.1991, з 01.03.1991 по 20.11.1995 та навчання з 01.09.1981 по 01.05.1984 в Рівненському текстильному технікумі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у позивача наявна, зокрема, трудова книжка НОМЕР_1 , на першій сторінці якої прізвище « ОСОБА_2 » закреслено та на внутрішньому боці обкладинки зазначено, що прізвище « ОСОБА_2 » змінено на « ОСОБА_3 » на підставі наказу від 21.09.1987 №187к, а не на підставі свідоцтва про шлюб, про зміну прізвища тощо, що є порушенням вимог Інструкцій про порядок ведення трудових книжок працівників. Таким чином, періоди роботи позивача, відомості про які наявні у такій трудовій книжці, потребують підтвердження документально відповідно до вимог Порядку № 637. Скаржник вказує, що позивачу було повідомлено, що у разі надання позивачем оригіналу долученої до звернення копії довідки про укладення шлюбу із зазначенням дати та номера її видачі, та нотаріально посвідченого перекладу печатки, проставленої на такій довідці, буде розглянуто можливість врахування до страхового стажу періоду роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року, а також періоду навчання в текстильному техніку. На думку скаржника, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду навчання в Рівненському текстильному технікумі з 01.09.1981 по 01.05.1984 рік, та періоди роботи з 08.06.1983 по 17.10.1983, з 04.07.1984 по 05.02.1990, з 05.02.1990 по 01.03.1991, з 01.03.1991 по 20.11.1995 рік.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що з 24.01.2023 позивач перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання, розмір якої визначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно розрахунку страхового стажу (форма РС-право) станом на дату звернення за її призначенням, страховий стаж позивача становить 26 років 7 місяців 15 днів та врахований з 17.06.1996.

03.08.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила зарахувати до стажу для обчислення пенсії по інвалідності період роботи по трудовій книжці з 08.06.1983 по 20.11.1995 з урахуванням довідки про шлюб.

Листом від 01.09.2023 відповідач повідомив, що на першій сторінці трудової книжки НОМЕР_1 прізвище « ОСОБА_4 » закреслено та на внутрішньому боці обкладинки зазначено, що прізвище « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_3 » на підставі наказу від 21.09.1987 №187к (а не на підставі свідоцтва про шлюб, про зміну прізвища тощо, що є порушенням вимог Інструкцій про порядок ведення трудових книжок працівників). Таким чином, періоди роботи, відомості про які наявні у такій трудовій книжці, потребують підтвердження документально відповідно до вимог Порядку №637. Документи про зміну прізвища (свідоцтво про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені та по батькові тощо) в матеріалах пенсійної справи відсутні. Зауважив, що долучена до звернення копія довідки про шлюб не може бути врахована при визначенні тривалості страхового стажу, оскільки така довідка не є документом, який підтверджує зміну прізвища. У разі надання додаткових документів про періоди роботи, визначених Порядком №637, тривалість страхового стажу буде переглянуто з урахуванням таких документів.

09.10.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила врахувати до її страхового стажу період роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року та провести відповідний перерахунок пенсії. До такої заяви додала копію паспорта, копію диплому, копію довідки про укладення шлюбу № НОМЕР_2 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію трудової книжки.

19.02.2024 позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року. До заяви позивач долучила відповідні документи, що й до заяви від 09.10.2023.

Листом від 22.03.2024 відповідач повідомив позивача про те, що на даний час відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року на підставі долучених до звернення документів. Зауважив, що у разі надання оригіналу долученої до звернення копії довідки про укладення шлюбу із зазначенням дати та номера її видачі, та нотаріально посвідченого перекладу печатки, проставленої на такій довідці, буде розглянуто можливість врахування до страхового стажу періоду роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року, а також періоду навчання в текстильному технікумі.

30.04.2024 позивач знову звернулася до відповідача із заявою про врахування до страхового стажу періоду роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року та провести відповідний перерахунок пенсії. До заяви долучила: нотаріально посвідчену з перекладом копію довідки про укладення шлюбу, номер свідоцтва НОМЕР_2 , копію паспорта, копію диплому, копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію трудової книжки, копію відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 22.03.2024 №4131-2723/П-02/8-1700/24.

Листом від 30.05.2024 №6698-5427/П-03/8-1700/24 відповідач повідомив про те, що звернення позивача розглянуто у порядку, визначеному Законом України «Про адміністративну процедуру». Враховуючи вимоги Порядку №22-1 рекомендовано звернутись із відповідною заявою та оригіналами долучених до звернення копій документів до будь-якого сервісного центру Пенсійного фонду України або ж подати таку заяву разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту, через веб-портал Пенсійного фонду України.

Вважаючи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протравною, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з абз.1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За приписами пункту 26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки від 08.06.1983 серії НОМЕР_1 , трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інші виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.

Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.

Водночас, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції, що при повторному звернені до відповідача із заявою про врахування до страхового стажу періоду роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року та проведення відповідного перерахунку пенсії, позивач до заяви долучила: нотаріально посвідчену з перекладом копію довідки про укладення шлюбу, номер свідоцтва НОМЕР_2 , копію паспорта, копію диплому, копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію трудової книжки, копію відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 22.03.2024 №4131-2723/П-02/8-1700/24.

Так, досліджуючи титульний аркуш трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що було здійснено зміну запису про прізвище власника трудової книжки шляхом закреслення однією рискою колишнього прізвища і запису нового.

Пунктом 2.13 Інструкції №58 передбачено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Апеляційний суд зауважує, що на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 міститься запис про зміну прізвища з посиланням на відповідний документ. Зокрема вказано, що прізвище « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_3 » на підставі наказу №187к від 21.09.1987. Вказаний запис на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки завірений підписом посадової особи підприємства та містить відтиск печатки.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено порушення п. 2.13 Інструкції, а тому не доведено неможливість зарахувати періоди роботи позивача до страхового стажу, відображені у трудовій книжці. Суд зазначає, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, на підтвердження зміни прізвища позивачем надано до заяви (повторно) від 30.04.2024 копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , нотаріально засвідчену з перекладом довідку про укладення шлюбу (свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_2 , прізвище позивача після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 ), свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (прізвище позивача після реєстрації розірвання шлюбу - Перова).

Отже, відповідач під час розгляду звернення позивача щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з червня 1983 року по листопад 1995 року не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем до органу Пенсійного фонду України документи в їх сукупності та записи в них дозволяють дійти висновку, що трудова книжка НОМЕР_1 належать позивачу та підтверджують відповідні періоди роботи.

Разом з тим, у силу вимог пункту 8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується, зокрема, дипломами.

Як вбачається з диплому НОМЕР_5 позивач навчалася в Рівненському текстильному технікумі в період з 1981 по 1984 рік. Належність вказаного диплому позивачу відповідачем не заперечується.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 по справі № 677/831/17 звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Водночас витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Отже, враховуючи висновки Верховного суду, колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості здійснення відповідних запитів до органу, який видав на території України відповідний атестат позивачу.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач не мав правових підстав не враховувати до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 , зокрема періоду 08.06.1983 по 17.10.1983, з 04.07.1984 по 05.02.1990, з 05.02.1990 по 01.03.1991, з з 01.03.1991 по 20.11.1995 та навчання з 01.09.1981 по 01.05.1984 в Рівненському текстильному технікумі.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №460/7389/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко