Справа № 160/33688/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
20 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства освіти і науки України та Державного підприємства "ІНФОРЕСУРС", у якій просить:
- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України по створенню алгоритму з видачі довідки передбаченої додатком 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, що описаний у листі Міністерства освіти і науки України від 03 червня 2024 року № 1/9758-24 та дорученні Міністерства освіти і науки України від 31 травня 2024 року № 1/34-Д-24, який перешкоджає отримати таку довідку позивачу з відміткою про не порушення послідовності здобуття освіти, з урахуванням того, що він раніше навчався на тому самому рівні освіти на якому навчається зараз у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти, але так і не здобув такий рівень освіти, а також зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до алгоритму видачі довідок передбачених додатком 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, направивши відповідне розпорядження оперативно-розпорядчого характеру (доручення, лист, технічне завдання тощо) на адресу, Державного підприємства «Інфоресурс», який дозволить сформувати для позивача довідку передбачену додатком 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, про не порушення послідовності здобуття освіти особами, які здобувають освіту у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти та за якими у нього немає відповідного диплома про здобуття такого рівня освіти незважаючи на попередні спроби ОСОБА_1 здобути освіту такого самого рівня;
- визнати протиправними дії Державного підприємства «Інфоресурс», які полягають у формуванні довідки передбаченої додатком 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року, № 560, за допомогою Єдиної державної електронної бази з питань освіти та яка реалізує механізм видачі таких довідок з відміткою про порушення послідовності здобуття освіти позивачем, як особи яка раніше здобувала певний рівень освіти та так і не отримали диплом про його здобуття, але на момент формування довідки здобуває освіту у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти а також зобов`язати внести зміни до програмних комплексів (алгоритмів), які дозволять отримати навчальним закладам в якому навчається позивач довідки передбаченій додатком 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, у якій буде зазначено про не порушення послідовності (Так, не порушує) здобуття позивачем освіти, оскільки він навчається на певному рівні освіти у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти та у зв`язку з відсутністю у нього диплому про освіту встановленого зразка, з урахуванням попереднього навчання та не отримання відповідного диплому про освіту на якому зараз навчається ОСОБА_1 .
Позовну заяву позивач мотивував тим, що він звернувся до закладу освіти, в якому він наразі навчається, задля отримання довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо себе. 05.09.2024 року така довідка № 280469 була сформована та видана йому, в ній зазначена відповідна інформація про поточне здобуття освіти позивачем, інформація про раніше здобуті документи про освіту а також зазначено наступне: У графі: «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - Ні, порушує». Позивач з цим не погоджується, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 24 грудня 2024 року суд відкрив в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
09.01.2025 року Міністерство освіти і науки України надало відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що виходячи із системного тлумачення Закону, за результатами будь якого долучення особи до освітнього процесу у формі навчальних занять, самостійної роботи чи практичної підготовки в будь-якому обсязі, у такої особи формуються знання, уміння, навички компетентності на відповідному рівні вищої освіти. Як наслідок, особа яка долучалася до таких заходів, має здобуту освіту на відповідному рівні вищої освіти. Для здобуття освіти, на рівні вищому ніж раніше здобутий та збереження послідовності здобуття освіти визначеною частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», відрахована із закладу вищої особи особа має саме продовжити навчання на основі раніше здобутої сукупності знань, умінь, навичок, інших компетентностей на відповідному рівні вищої освіти (поновитися на навчання у визначений законодавством спосіб), а не повторно вступити для здобуття того самого ступеня вищої освіти. Пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про освіту» (далі Закону-2145) визначено, що рівень освіти завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.
Відрахуванням із закладу вищої освіти до присудження ступеня вищої освіти неуспішно завершується етап навчання.
Повторне зарахування на тому самому рівні національної рамки кваліфікації означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності на тому самому рівні освіти. У термінах визначення послідовності здобуття освіти це свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (далі ЄДЕБО) у відповідному поле буде зазначено «Ні, порушує».
Саме тому у довідці, на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО у відповідному полі буде зазначено «Ні, порушує».
Відповідч не вважає порушенням послідовності здобуття освіти у разі, якщо здобувача освіти було поновлено на навчання або переведено з іншого закладу освіти, а попереднє навчання було за таким же рівнем, що й поточне навчання. Позивач мав можливість продовжити здобуття рівня вищої освіти шляхом поновлення до того самого або іншого закладу вищої освіти.
Відповідач 1 позовні вимоги позивача не визнає, заперечує, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню і просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
07.01.2025 року Державне підприємство "Інфоресурс" надало відзив на позовну заяву, в якому заперечувало стосовно заявлених позовних вимог. В обґрунтуванням своєї позиції відповідач зазначив, що відповідач-2 не є суб`єктом владних повноважень, тобто не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, не здійснює публічно владні управлінські функції, не надає адміністративні послуги, законами України не передбачено випадків здійснення Відповідачем-2 владних повноважень. Відповідач-2 законодавчо не вповноважений владно керувати поведінкою Позивача, а останній відповідно не зобов`язаний виконувати вимоги Відповідача-2.
Власником ЄДЕБО є держава в особі Міністерства освіти і науки України, яке відповідно до покладених на нього завдань забезпечує ведення та функціонування ЄДЕБО, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО, встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО та є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО. Відповідач-2 лише забезпечує функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному Міністерством освіти і науки України.
Внесення до ЄДЕБО та підтримання в ЄДЕБО в повному, актуальному та достовірному стані інформації про здобувачів освіти, які навчаються у закладах освіти, не відноситься до компетенції відповідачів. Вчинення зазначених дій відноситься до компетенції суб`єктів освітньої діяльності. Відповідачі не відносяться до суб`єктів освітньої діяльності, не провадять освітню діяльність.
Формування та видача довідок про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною додатком 9 до Порядку, не відноситься до компетенції Відповідачів. Вчинення зазначених дій відноситься до компетенції закладів освіти.
14.01.2025 року позивача подав відповідь на відзив, де зазначив, що відповідальність за визначення послідовності чи непослідовності здобуття освіти лежить саме на МОН України, так як саме вони замовили відповідний скрипт, на який виконавець не впливав, а тільки виконував поставлене перед ним завдання. Так, шляхом зобов`язання МОН України внести зміни у відповідні алгоритми, у них з`явиться обов`язок замовити інше програмне забезпечення (скрипт), яке, у свою чергу, саме ДП «Інфоресурс» має встановити для роботи в ЄДЕБО для формування відповідних довідок. Тож питання особи яка виконує завдання по розробці програмне забезпечення (скрипта) не має значення для суті справи, так як ця особа не має впливу на бази ЄДЕБО
Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .
Позивач є здобувачем освіти у Дніпровському державному аграрно-економічному університеті, освітній рівень магістр, форма навчання денна, навчається на контрактній основі на спеціальності 051 «Економіка». Датою початку його навчання є 01.09.2024 року, а датою планового закінчення навчального закладу 31.12.2025 року.
ОСОБА_1 звернувся до свого закладу освіти задля отримання Довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо себе.
05 вересня 2024 року така довідку №280469 була сформована та видана йому, де зазначена відповідна інформація про поточне здобуття освіти позивачем, інформація про раніше здобуті документи про освіту, а також зазначено таке: У графі: «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - Ні, порушує».
В довідці №280469 зазначена інформація щодо документів про освіту, які позивач здобув раніше, а саме:
1. Свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_3 , що видано Спеціалізованою школою №7 м. Дніпропетровська з поглибленим вивченням іноземних мов 21.06.2002 року.
2. Атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_4 , що виданий Комунальним закладом освіти спеціалізованою школою №7 з поглибленим вивченням іноземних мов 21.06.2004 року.
3. Диплом кваліфікованого робітника серії НОМЕР_5 , що виданий Дніпропетровським вищим професійним училищем будівництва 21.06.2006 року.
4. Диплом бакалавра серії НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , що виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердянський університет менеджменту і бізнесу» 30.06.2015 року.
Позивач зазначив, що у 2015 році позивач вступав на навчання до ТОВ «Бердянський університет менеджменту і бізнесу», освітній рівень спеціаліст, форма навчання денна, навчався на контрактній основі на спеціальності Економіка підприємства. Датою початку навчання позивача було 14.08.2015 року, однак 15.03.2016 року позивача було відраховано з ТОВ ««Бердянський університет менеджменту і бізнесу» так і не здобувши ступінь спеціаліста та відповідний документ про освіту
На думку позивача, останній не може реалізувати своє право передбачене п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з огляду на протиправні дії відповідачів у цій справі, а саме: Міністерства освіти і науки України та Державного підприємства «Інфоресурс», тому не погоджуючись зі змістом довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях регулює Закон України від 05.09.2017 № 2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон № 2145-VIII).
Пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону № 2145-VIII визначено, що рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.
Частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII передбачено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Частиною 2 статті 17 Закону № 2145-VIII встановлено, що рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Згідно з частинами 1-3 статті 40 Закону № 2145-VIII після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту.
Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності.
Інформація про видані документи про середню, професійну (професійно-технічну), фахову передвищу та вищу освіту вноситься до Єдиного державного реєстру документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях встановлює Закон України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII).
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 5 Закону № 1556-VII підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Перший (бакалаврський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування складних спеціалізованих задач у певній галузі професійної діяльності.
Другий (магістерський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування задач дослідницького та/або інноваційного характеру у певній галузі професійної діяльності.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
Бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180-240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 1556-VII, атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).
Статтею 7 Закону № 1556-VII встановлено, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.
Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.
Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.
Для встановлення послідовності здобуття освіти беруться до уваги факти раніше здобутого рівня освіти, що підтверджується документом державного зразка - дипломом чи свідоцтвом, та теперішній рівень здобуття освіти, що є вищим за раніше здобутий.
Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.
З аналізу вищевикладених норм законодавства суд зробив висновок про те, що фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо-кваліфікаційною програмою, виконання відповідної освітньої програми та проходження атестації. Здобуття рівня освіти має підтверджуватись відповідним документом про вищу освіту.
Тобто для встановлення факту дотримання послідовності здобуття освіти необхідно враховувати лише раніше здобуті рівні освіти, тобто завершене навчання, яке підтверджено документом державного зразка - дипломом чи свідоцтвом.
У 2015 році позивач вступав на навчання до ТОВ «Бердянський університет менеджменту і бізнесу», освітній рівень спеціаліст, форма навчання денна, навчався на контрактній основі на спеціальності Економіка підприємства. Датою початку навчання позивача було 14.08.2015 року, однак 15.03.2016 року позивача було відраховано з ТОВ ««Бердянський університет менеджменту і бізнесу» так і не здобувши ступінь спеціаліста та відсутній відповідний документ про освіту.
Суд встановив, що позивач наразі є здобувачем освіти у Дніпровському державному аграрно-економічному університеті, освітній рівень магістр, форма навчання денна, навчається на контрактній основі на спеціальності 051 «Економіка». Датою початку його навчання є 01.09.2024 року, а датою планового закінчення навчального закладу 31.12.2025 року.
Наведене вище не свідчить про те, що позивач здобув освітній ступінь «Спеціаліст» в ТОВ «Бердянський університет менеджменту і бізнесу», оскільки таке навчання не було завершене, і позивач не отримував відповідного диплому про такий рівень освіти.
Із встановлених фактичних обставин випливає, що позивач був відрахований з ТОВ «Бердянський університет менеджменту і бізнесу» не здобувши диплом освітнього рівня «Спеціаліст».
Таким чином, зазначення у Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо ОСОБА_1 , що поточне здобуття освіти порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону України "Про освіту", не відповідає фактичним обставинам.
Суд критично ставиться до посилання Міністерства освіти і науки України на те, що відрахуванням із закладу вищої освіти до присудження ступеня вищої освіти не успішно завершується етап навчання, та відрахована із закладу вищої особи особа має саме продовжити навчання на основі раніше здобутої сукупності знань, умінь, навичок, інших компетентностей на відповідному рівні вищої освіти (поновитися на навчання у визначений законодавством спосіб), а не повторно вступити для здобуття того самого ступеня вищої освіти.
Таким чином, зазначення у довідці від 05.09.2024 № 280469 про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо ОСОБА_1 , що поточне здобуття освіти порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", є протиправним.
Вирішуючи питання щодо способу захисту порушеного права позивача, суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 2145-VIII, у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система Єдина державна електронна база з питань освіти.
Згідно з частиною 5 ст. 74 Закону № 2145-VIII визначено: "держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових".
Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.
Відповідно до абз. 2 ч. 2ст. 74 Закону № 2145-VIII положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п. 5 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, що затверджене МОН України від 08.06.2018 № 620, власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором державне підприємство "Інфоресурс", що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.
Розпорядник ЄДЕБО є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО. Згідно з п. 2 розділу ІІІ Положення про ЄДЕБО, інформація вноситься до ЄДЕБО за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення ЄДЕБО або спеціалізованого програмного забезпечення, що використовується уповноваженими суб`єктами, узгодженого з технічним адміністратором ЄДЕБО.
Відповідно до п. 1 розділу ІV Положення про ЄДЕБО, розпорядник ЄДЕБО: 1) вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; 2) здійснює контроль за забезпеченням захисту інформації в ЄДЕБО згідно із законодавством; 3) використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; 4) вносить до ЄДЕБО інформацію щодо: - ліцензування (рішення про видачу, анулювання ліцензій на провадження освітньої діяльності, звуження, розширення освітньої діяльності) суб`єктів освітньої діяльності відповідно до ліцензійних умов на провадження освітньої діяльності; - результатів перевірок, ініційованих розпорядником ЄДЕБО, щодо дотримання суб`єктами освітньої діяльності - ліцензіатами ліцензійних умов на провадження освітньої діяльності; - акредитації спеціальностей, напрямів підготовки у закладах освіти, освітньо- професійних програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів освітньо- кваліфікаційного рівня "молодший спеціаліст", а також освітньо-професійних програм у сфері фахової передвищої освіти (до затвердження положення про акредитацію освітньо-професійних програм у сфері фахової передвищої освіти); - іншу інформацію, визначену законодавством; 5) забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису; 6) встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО; 7) визначає: - перелік інформації, доступ до якої надається уповноваженим суб`єктам; - вартість послуг з організації та підтримання доступу до ЄДЕБО, а також інших послуг, пов`язаних з ЄДЕБО та її реєстрами, що надаються технічним адміністратором ЄДЕБО.
Отже, в силу норм чинного законодавства, Міністерство освіти і науки України є відповідальною особою за організаційне забезпечення ЄДЕБО та встановлення вимог апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО.
Суд враховує, що позивач належним чином довів факт послідовного навчання (здобуття освіти), а також порушення відповідачем чинного законодавства України в частині невірного відображення відомостей у Довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.12.2023 у справі №120/10896/22.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставин порушення прав позивача, суд робить висновок про наявність підстав для належного їх відновлення у спосіб задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що в даній справі, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, відповідно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 1937,92 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 1937,92 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства освіти і науки України, яким порушено права позивача.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Міністерства освіти і науки України (01135, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 10, ), відповідача-2: Державного підприємства "ІНФОРЕСУРС" (03057, м. Київ, вул. О.Довженка, буд. 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України по створенню алгоритму з видачі довідки передбаченої додатком 9 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р. № 560, що описаний у листі Міністерства освіти і науки України від 03 червня 2024 року № 1/9758-24 та дорученні Міністерства освіти і науки України від 31 травня 2024 року № 1/34-Д-24, який перешкоджає отримати таку довідку позивачу з відміткою про не порушення послідовності здобуття освіти, з урахуванням того, що він раніше навчався на тому самому рівні освіти на якому навчається зараз у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти, але так і не здобув такий рівень освіти.

Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до алгоритму видачі довідок передбачених додатком 9 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р. № 560, направивши відповідне розпорядження оперативно-розпорядчого характеру (доручення, лист, технічне завдання тощо) на адресу, Державного підприємства «Інфоресурс», який дозволить сформувати для позивача довідку передбачену додатком 9 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р. № 560, про не порушення послідовності здобуття освіти особами, які здобувають освіту у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти та за якими у нього немає відповідного диплома про здобуття такого рівня освіти незважаючи на попередні спроби ОСОБА_1 здобути освіту такого самого рівня;

Визнати протиправними дії Державного підприємства «Інфоресурс», які полягають у формуванні довідки передбаченої додатком 9 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р., № 560, за допомогою Єдиної державної електронної бази з питань освіти та яка реалізує механізм видачі таких довідок з відміткою про порушення послідовності здобуття освіти позивачем, як особи яка раніше здобувала певний рівень освіти та так і не отримали диплом про його здобуття, але на момент формування довідки здобуває освіту у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти.

Зобов`язати внести зміни до програмних комплексів (алгоритмів), які дозволять отримати навчальним закладам в якому навчається позивач довідки передбаченій додатком 9 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р., № 560, у якій буде зазначено про не порушення послідовності (Так, не порушує) здобуття позивачем освіти, оскільки він навчається на певному рівні освіти у послідовності визначеною частиною 2 статті 10 Закону України Про освіти та у зв`язку з відсутністю у нього диплому про освіту встановленого зразка, з урахуванням попереднього навчання та не отримання відповідного диплому про освіту на якому зараз навчається ОСОБА_1 ..

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (01135, м. Київ, просп. Берестейський, 10, ) судові витрати у розмірі 1937,92 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук