Справа № 380/7157/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/7157/24 пров. № А/857/26854/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П..

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (головуючий суддя Гулик А.В.) ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів, у справі №380/7154/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

03 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі-Управління) в якому просив: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи та неврахуванні при призначенні пенсії довідок про заробітну плату протиправними та скасувати рішення, оформлене листом від 17.08.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 26.05.2023 зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоди роботи у Нафтогазовому управлінні «Усінськанафта» об`єднання «Комінафта» з 23.06.1982 по 30.09.1993, у АТ «Соколсервіс» з 01.10.1993 по 31.01.1997, у ОАФ «Комі нафта» з 01.02.1997 по 21.10.1998, у ТЗОВ «КОМІ КТС» з 01.11.1999 по 13.06.2000, у ТзОВ «Комікуєст» з 15.06.2000 по 31.05.2002, у ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл» з 01.06.2002 по 15.10.2012, ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл» з 15.11.2012 по 04.06.2015, у ТзОВ «ОБІНАФТОРЕМОНТ» з 21.06.2018 пo 01.07.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 26.05.2023 здійснити ОСОБА_1 розрахунок суми пенсії з врахуванням заробітної плати з період роботи з 1985 по 1990 роки на підставі довідки № 07/12-3 від 23.01.2015, виданої Нафтовою компанією «Лукойл», за період роботи 1993 по 1999 роки на підставі архівних довідок № 1830, № 1832, № 1834, № 1835 від 17.12.2014, виданих муніципальним архівом м. Усінск, Республіки Комі та за період роботи з 2003 по 2015 роки на підставі довідок № 1396 та 1406 від 10.03.2016, виданих ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оформлене листом від 17.08.2023 № 21879-22908/Х-52/8-1300/23 про відмову у перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1991 пo 30.09.1993, з 01.10.1993 по 31.01.1997, з 01.02.1997 по 21.10.1998, з 01.11.1999 пo 13.06.2000, з 15.06.2000 пo 31.05.2002, з 01.06.2002 по 15.10.2012, з 15.11.2012 пo 04.06.2015, з 21.06.2018 по 01.07.2019, із врахуванням заробітної плати з період роботи з 1985 по 1990 роки на підставі довідки № 07/12-3 від 23.01.2015, виданої Нафтовою компанією «Лукойл», за період роботи 1993 по 1999 роки на підставі архівних довідок № 1830, № 1832, № 1834, № 1835 від 17.12.2014, виданих муніципальним архівом м.Усінск, Республіки Комі та за період роботи з 2003 по 2015 роки на підставі довідок №139Б та №140Б від 10.03.2016, виданих ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 26.05.2023 здійснити ОСОБА_1 розрахунок суми пенсії з врахуванням заробітної плати з період роботи з 1985 по 1990 роки на підставі довідки № 07/12-3 від 23.01.2015, виданої Нафтовою компанією «Лукойл», за період роботи 1993 по 1999 роки на підставі архівних довідок № 1830, № 1832, № 1834, № 1835 від 17.12.2014, виданих муніципальним архівом м. Усінск, Республіки Комі та за період роботи з 2003 по 2015 роки на підставі довідок № 139Б та №140Б від 10.03.2016, виданих ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах є додатковою соціальною гарантією для осіб, які, зокрема виконували певні професійні функції на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Суд першої інстанції вказав, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Суд першої інстанції зауважив, що при вирішенні питання зарахування до пільгового стажу періодів роботи, набутих на території рф, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року та в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивує тим, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, проте відомості, зазначені у поданих позивачем довідках про заробітну плату, не підтверджені актом перевірки або копіями первинних документів. Окрім цього, з 01.01.2023 припинено участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, до узгодження відповідного нормативного-правового акта, відсутні підстави зарахування стажу роботи за вищезазначений період. Тому, періоди роботи в російській федерації, а саме з 01.01.1991 пo 30.09.1993, з 01.10.1993 по 31.01.1997, з 01.02.1997 по 21.10.1998, з 01.11.1999 пo 13.06.2000, з 15.06.2000 пo 31.05.2002, з 01.06.2002 по 15.10.2012, з 15.11.2012 пo 04.06.2015, з 21.06.2018 по 01.07.2019, не були враховані до страхового стажу, адже з урахуванням припинення всіх дипломатичних відносин з російською федерацією, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості в повному обсязі виконувати Угоду.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , маючи необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зібравши необхідні документи, 19.05.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для підтвердження права на пенсійне забезпечення позивач подав:

трудову книжку серії НОМЕР_1 ;

військовий квиток серії НОМЕР_2 ;

довідки про заробітну плату та атестацію робочих місць;

довідки підтверджуючі особливий характер робіт.

3 26.05.2023 року позивачу призначено пенсію, однак не враховано періоди роботи з 01.01.1991 пo 30.09.1993, з 01.10.1993 по 31.01.1997, з 01.02.1997 по 21.10.1998, з 01.11.1999 пo 13.06.2000, з 15.06.2000 пo 31.05.2002, з 01.06.2002 по 15.10.2012, з 15.11.2012 пo 04.06.2015, з 21.06.2018 по 01.07.2019 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а також при розрахунку суми пенсії, позивачу не враховано заробітну плату з період роботи з 1985 по 1990 роки на підставі довідки №07/12-3 від 23.01.2015, виданої Нафтовою компанією «Лукойл», за період роботи 1993 по 1999 роки на підставі архівних довідок № 1830, № 1832, № 1834, № 1835, виданих муніципальним архівом м. Усінск Республіки Комі та за період роботи з 2003 по 2015 роки на підставі довідок № 139Б та 140Б від 10.03.2016, виданих ТЗОВ «Комікуєст Інтернешнл».

Відповідно до поданих документів загальний страховий стаж роботи позивача на дату звернення за призначенням пенсії за віком становить більше 40 років.

08.08.2023 позивач надіслав відповідачу заяву щодо призначення пенсії із врахуванням періодів роботи та довідок про заробітну плату.

Листом від 27.10.2023 Відділ обслуговування громадян № 3 повідомив позивача, що заяву від 08.08.2023 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та 17 серпня 2023 року прийнято рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії, з якого вбачається, що Управління відмовляється зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 01.01.1991 пo 30.09.1993, з 01.10.1993 по 31.01.1997, з 01.02.1997 по 21.10.1998, з 01.11.1999 пo 13.06.2000, з 15.06.2000 пo 31.05.2002, з 01.06.2002 по 15.10.2012, з 15.11.2012 пo 04.06.2015, з 21.06.2018 по 01.07.2019, а також здійснити розрахунок пенсії з врахуванням заробітної плати за період роботи з 1985 по 1990 роки на підставі довідки № 07/12-3 від 23.01.2015, виданої Нафтовою компанією «Лукойл», за період роботи 1993 по 1999 роки на підставі архівних довідок № 1830, № 1832, № 1834, № 1835, виданих муніципальним архівом м. Усінск Республіки Комі та за період роботи з 2003 по 2015 роки на підставі довідок №139Б та 140Б від 10.03.2016, виданих ТЗОВ «Комікуєст Інтернешнл», посилаючись виключно на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992року.

Вважаючи, рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, за приписами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону №1788.

У пунктах 1, 2 та 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом 1 пункту 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Однак, дія цього порядку поширюється на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 такий працював, зокрема: у Нафтогазовому управлінні «Усінськанафта» об`єднання «Комінафта» з 23.06.1982 по 30.09.1993, у АТ «Соколсервіс» з 01.10.1993 по 31.01.1997, у ОАФ «Комі нафта» з 01.02.1997 по 21.10.1998, у ТЗОВ «КОМІ КТС» з 01.11.1999 по 13.06.2000, у ТзОВ «Комікуєст» з 15.06.2000 по 31.05.2002, у ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл» з 01.06.2002 по 15.10.2012, ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл» з 15.11.2012 по 04.06.2015, у ТзОВ "ОБІНАФТОРЕМОНТ" з 21.06.2018 пo 01.07.2019.

Суд апеляційної інстанції враховує, що вказані записи про періоди роботи позивача в російській федерації, виконані в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави для сумніву у їх достовірності чи правдивості. Протилежного відповідачем не зауважено та судом не встановлено.

Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача на території російської федерації з 01.01.1991 пo 30.09.1993, з 01.10.1993 по 31.01.1997, з 01.02.1997 по 21.10.1998, з 01.11.1999 пo 13.06.2000, з 15.06.2000 пo 31.05.2002, з 01.06.2002 по 15.10.2012, з 15.11.2012 пo 04.06.2015, з 21.06.2018 по 01.07.2019 то суд апеляційної інстанції зазначає, відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Водночас, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стосовно посилань апелянта на припинення Україною участі в Угоді з 19.06.2023 суд враховує таке.

Відповідно до ст.13 Угоди від 13.03.1992, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України», припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

З огляду на визначені правові наслідки припинення дії міжнародного договору України, слідує висновок, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання; вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди 19.06.2023.

Та більше, право позивача на врахування довідок для перерахунку пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Щодо покликання апелянта щодо розрахунку суми пенсії з врахуванням заробітної плати на підставі поданих позивачем довідок, то суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, аналіз наведених норм вказує на те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, у даному випадку не виявлено умов, існування яких вимагає витребування у позивача уточнюючих довідок, так як у трудовій книжці наявні достатні відомості про найменування посади, виконання роботи на якій надає право на пенсію на пільгових умовах (пункт 20 Порядок №637).

Колегія суддів зазначає, що Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Разом із тим, Україна залишається учасницею іншого міжнародного договору, а саме Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (1961 року). Російська федерація та республіка білорусь також залишаються учасницями цієї Конвенції. Зазначена Конвенція передбачає проставлення апостиля, якщо угода між двома чи декількома договірними державами не відміняють чи не спрощують дану формальну процедуру або не звільняють сам документ від легалізації (ст. 2, ст. 3 цієї Конвенції).

Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з російської федерації та республіки білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови КМУ від 04.02.2023 №107 документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Управління, оформлене листом від 17.08.2023 № 21879-22908/Х-52/8-1300/23 про відмову у перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 та належним способом захисту порушеного права зобов`язання Управління зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1991 пo 30.09.1993, з 01.10.1993 по 31.01.1997, з 01.02.1997 по 21.10.1998, з 01.11.1999 пo 13.06.2000, з 15.06.2000 пo 31.05.2002, з 01.06.2002 по 15.10.2012, з 15.11.2012 пo 04.06.2015, з 21.06.2018 по 01.07.2019, із врахуванням заробітної плати з період роботи з 1985 по 1990 роки на підставі довідки № 07/12-3 від 23.01.2015, виданої Нафтовою компанією «Лукойл», за період роботи 1993 по 1999 роки на підставі архівних довідок № 1830, № 1832, № 1834, № 1835 від 17.12.2014, виданих муніципальним архівом м.Усінск, Республіки Комі та за період роботи з 2003 по 2015 роки на підставі довідок №139Б та №140Б від 10.03.2016, виданих ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл» та з 26.05.2023 здійснити ОСОБА_1 розрахунок суми пенсії з врахуванням заробітної плати з період роботи з 1985 по 1990 роки на підставі довідки № 07/12-3 від 23.01.2015, виданої Нафтовою компанією «Лукойл», за період роботи 1993 по 1999 роки на підставі архівних довідок № 1830, № 1832, № 1834, № 1835 від 17.12.2014, виданих муніципальним архівом м. Усінск, Республіки Комі та за період роботи з 2003 по 2015 роки на підставі довідок № 139Б та №140Б від 10.03.2016, виданих ТзОВ «Комікуєст Інтернешнл».

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, то в силу приписів ст.308 КАС України, таке не є предметом апеляційного перегляду.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі №380/7157/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко