Справа № 140/172/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/172/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС), Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) (далі відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України, відповідач 2) в якому просить:

1) Визнати протиправною бездіяльність Регіонального сервісного центру ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС), яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 та не направленні до Міністерства внутрішніх справ України документів, поданих на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 - колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС;

2) Зобов`язати Регіональний сервісний центру ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській юбластях (філія ГСЦ МВС), повторно розглянути подані документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , та в 15-денний строк, подати документи до Міністерства внутрішніх справ України щодо виплати грошової допомоги, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 - колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

3) Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України, за поданими Регіональним сервісним центром ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС), документами на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 - колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, прийняти одне із рішень визначених пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності, втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 04.12.2024 звернулася із заявою (рапортом) та відповідними документами до відповідач 1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у наслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Проте відповідач 1 листом від 16.12.2024 повернув заяву (рапорт) позивача та долучені документи, у зв`язку з тим що, ОСОБА_2 як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб рядового складу державної пожежної охорони, тому не належав до категорії працівників міліції, отже норми Порядку, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 на нього не можуть бути поширені. У відповіді зазначено, що на дату звільнення ОСОБА_2 зі служби в державній пожежній охороні була чинною стаття 23 Закону України «Про пожежну безпеку», тому питання призначення одноразової грошової допомоги повинно регулюватися саме цим Законом, а не Порядком. Відповідач 1 зазначає що підстав для передачі матеріалів на розгляд до МВС України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника міліції та прийняття рішення згідно з Порядком відсутні.

Однак позивач з такими діями відповідача 1 не погоджується та вважає, що на неї поширюється дія Закону України «Про міліцію» та постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» №850 від 21.10.2015.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.21).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що позивач правових підстав для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 не має, оскільки не належить до категорії працівників міліції. ОСОБА_2 як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб рядового і начальницького складу державної пожежної охорони та проходив службу і був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, пунктом 25 якого передбачалося, що особи рядового і начальницького складу підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню за рахунок коштів відповідного бюджету, а також коштів, що надходять від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій згідно з договорами, укладеними між ними і органами внутрішніх справ. Виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) працівника цим Положенням не передбачена.

Разом з тим, виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності осіб рядового та начальницького складу державної пожежної охорони була передбачена статтею 23 Закону України «Про пожежну безпеку», який на підставі Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VI втратив чинність з 01.07.2013.

На час звільнення зі служби в державній пожежній охороні «прапорщика внутрішньої служби» ОСОБА_2 , була чинною стаття 23 Закону України «Про пожежну безпеку», а тому питання призначення одноразової грошової допомоги повинно регулюватися саме цим Законом , а не Порядком.

Також зазначає, що правовою підставою для виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого працівника міліції, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та пп. 1 п. 3 Порядку №850 є обставина того, що загибель (смерть) сталася під час перебування особи на службі в органах внутрішніх справ; загибель (смерть) сталася з працівником міліції під час виконання ним службових обов`язків.

Чоловік позивача, ОСОБА_2 , був звільнений з органів внутрішніх справ 13.11.1998, а помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто від дати звільнення зазначеної особи зі служби й до дня його смерті минуло 26 років. З огляду на те, що смерть ОСОБА_2 настала не під час перебування особи на службі в органах внутрішніх справ, та не під час виконання ним службових обов`язків, у відповідача 1 не було підстав для направлення поданих позивачем документів до МВС України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову.

Враховуючи вищезазначене, вважаємо, що у відповідача 1 відсутні правові підстави, для повторного розгляду та подання документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до МВС України.

Також просила врахувати правову позицію викладену в рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 по справі №460/6671/20, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 позов також не визнав та просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що передумовою для захисту адміністративним судом прав особи є встановлення факту порушення прав такої особи. Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Зауважує, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України не надходили, тому рішення призначення або відмову у призначенні їй одноразової грошової допомоги МВС не приймалося. Позивачкою не доведено існування факту порушення чинного законодавства та/або її законних прав та інтересів з боку МВС України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до МВС.

У відповіді на відзив від 31.01.2025 представник позивача не погодилась із твердженнями представників відповідачів у відзивах на позовну заяву та просила позов задовольнити. Окремо, звертає увагу суду на посилання відповідача 1 у відзиві на позовну заяву на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №460/6671/20, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, якими у задоволенні аналогічних вимог (як зазначає відповідач 1) позивачу відмовлено повністю. Предметом спору в даній справі було рішення МВС України, яке оформлене висновком від 07.07.2020, про відмову в призначенні їй одноразової грошової допомоги внаслідок смерті ОСОБА_3, пов`язаної із захворюванням, отриманим при виконанні обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. А тому твердження відповідача 1 про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з аналогічними позовними вимогами є хибним.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.12.2024 звернулася з заявою (рапортом) до Регіонального сервісного центру ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у наслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.7).

До заяви позивачем були долучені наступні документи: копія паспортних данних та РНОКПП позивача, експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №2073 від 21.10.2024, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копія свідоцтва про шлюб, довідка Департаменту соціальної та ветеранської політики №11.2-9/13758/2024 від 02.12.2024.

Листом № 31/35-16/76-539-2024 від 16.12.2024 відповідачем повернуто заява (рапорт) позивача та долучені до неї документи.

Як слідує із даного листа відповідач в обгрунтування своєї позиції зазначає, що під час розгляду матеріалів з`ясовано, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді пожежного СДПЧ-1 м. Луцька, та мав спеціальне звання «прапорщик внутрішньої служби». Оскільки ОСОБА_2 як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб рядового складу державної пожежної охорони, тому не належав до категорії працівників міліції, отже норми Порядку, затвердженої Постановою КМУ від 21.10.2015 № 850 на нього не можуть бути поширені. Крім того, на дату звільнення ОСОБА_2 зі служби в державній пожежній охороні була чинною стаття 23 Закону України «Про пожежну безпеку», тому питання призначення одноразової грошової допомоги повинно регулюватися саме цим Законом, а не Порядком. Відтак підстав для передачі матеріалів на розгляд до МВС України щодо призначення позивачу одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника міліції та прийняття рішення згідно з Порядком відсутні.

Позивач вважає такі дії відповідача 1 протиправними у зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із 07 листопада 2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Втім, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Судом із матеріалів справи встановлено, та не заперечується відповідачем 1 те, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді пожежного СДПЧ-1 м. Луцька та мав спеціальне звання «прапорщик внутрішньої служби» та звільнений з органів внутрішніх справ 13.11.1998.

Також як слідує з матеріалів справи ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується вкладною № НОМЕР_1 до посвідчення громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 серія НОМЕР_2 (а.с.14).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що видано свідоцтво серія НОМЕР_3 від 10.05.2024 (а.с.9).

Експертним висновком №121від 15.10.2024, підтверджено причино-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_2 та захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с.11).

Статтею 17 Закону України «Про пожежну безпеку» передбачено, що спеціальні звання внутрішньої служби присвоюються відповідно до чинного законодавства особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про пожежну безпеку», порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Положення, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 2 Положення передбачено, що спеціальне звання лейтенант внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню лейтенанта міліції.

Указом Президента України від 27 січня 2003 року № 47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України у 2003 році.

Крім того, у Рішенні Конституційного суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, ОСОБА_2 під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у званні прапорщик внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, як складової частини структури Управління Міністерства внутрішніх справ, звільнений з органів внутрішніх справ у званні прапорщика внутрішньої служби.

Таким чином, ОСОБА_2 на час звільнення відносився до працівників внутрішньої служби, мав спеціальне звання, тому безпідставними є твердження відповідача 1 стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини статті 23 Закону України «Про міліцію» внаслідок відсутності спеціального звання міліції у позивача.

Даний висновок узгоджується з висновками Верховного Суд у складі Касаційного адміністративного суду, що викладені в постановах від 08 червня 2021 року у справі №2340/3517/18 та від 03 червня 2021 року у справі № 2340/4545/18.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону № 565-ХІІ, у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, на виконання наведеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого).

Згідно п.6 Порядку № 850 - члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається грошова допомога, подають за останнім місцем проходження служби працівником міліції, а в разі припинення відповідного органу внутрішніх справ як юридичної особи - до визначеної наказом МВС уповноваженої установи МВС (далі - уповноважена установа МВС), заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання грошової допомоги, а в разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату грошової допомоги за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов.

До заяви додаються копії:

акта розслідування нещасного випадку та аісга, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) працівника міліції, зокрема про те, що вона не пов`язана з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, за формою, що затверджується МВС;

постанови відповідної військово-лікарської комісії про визначення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), що спричинило смерть працівника міліції;

свідоцтва про смерть працівника міліції;

свідоцтва про народження працівника міліції - для виплати грошової допомоги батькам загиблого (померлого); '

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого) з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

свідоцтва про народження дитини - для виплати грошової допомоги дитині; документів членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), що підтверджують реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України);

рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми працівника міліції);

рішення суду, нотаріально посвідченого правочину або довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

За приписами пунктів 7-8 Порядку № 850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Посилання відповідача 1 у відзиві на позов на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року по справі №460/6671/20, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, суд не приймає до уваги, оскільки, дане судове рішення, відповідно до статті 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм частини 5 статті 242 КАС України, його висновки не є обов`язковими для врахування.

Крім того, підстави для відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги визначені у п.14 Порядку №850, однак таких обставин судом не встановлено, відповідач про них не зазначає та доказів на їх підтвердження суду не надав.

При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача 1 про те, що позивач, як прапорщик внутрішньої служби, належить до категорії осіб рядового та начальницького складу державної пожежної охорони, оскільки станом на дату звільнення з органів внутрішніх справ (13.11.1998) правовий статус позивача визначався Законом України «Про міліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, відповідно до якого прапорщик внутрішньої служби відносився до молодшого начальницького складу ОВС.

Таким чином, Регіональний сервісний центр ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) безпідставно не направив до МВС подані позивачем документи для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Оскільки законодавцем чітко визначено, що виключно Міністерство внутрішніх справ України приймає рішення про надання або відмову у наданні одноразової грошової допомоги, а орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, лише надсилає пакет документів, які надані колишнім працівником міліції, то слід дійти висновку, що в порушення пункту 8 Порядку №850 відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень та по суті вирішив за орган, який призначає одноразову грошову допомогу, щодо відсутності у позивача права на її призначення, а відтак, і відсутності необхідності в направленні документів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини у справі суд виснуває, що відмова відповідача у підготовці та направленні до відповідного органу документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправними дій Регіонального сервісного центру ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) щодо відмови в направленні до Міністерства внутрішніх справ України документів для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 - колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зобов`язання відповідача 1 відповідно до вимог Порядку №850 повторно розглянути подані позивачем документи про призначення одноразової грошової допомоги та в 15-денний термін подати їх до МВС України для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 - колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Разом з тим, в задоволенні позовних вимог до МВС України слід відмовити, оскільки рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги або відмову у в такому призначенні МВС не приймалося, відтак слід дійти висновку що позовні вимоги заявлені на майбутнє.

Судовий захист не може розповсюджуватися на майбутнє можливе порушення прав, оскільки спрямований на захист конкретних уже порушених прав особи, яка звертається до суду.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Суд звертає увагу, що відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Також суд зауважує, що прийняття рішення про виплату чи невиплату одноразової допомоги є виключною компетенцією МВС України, його дискреційними повноваженнями.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

У позовній заяві представник позивача просила понесені судові витрати, а саме: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн. покласти на відповідачів.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, представником позивача надано суду договір про надання правничої допомоги від 06.01.2025 №01-2025 укладений між позивачем та адвокатом Ходачинською Ю.Ю., додаткову угоду №1 від 06.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 06.01.2025 №01-2025 (а.с.18-19).

Так додатковою угодою №1 від 06.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 06.01.2025 №01-2025 сторони погодили, що вартість виконаних робіт та наданих послуг (гонорар) адвоката становить 4000,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Відповідно до положень статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись зазначеними вище критеріями, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

На думку суду, заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу є завищеною, а тому суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. При цьому, суд зазначає, що така категорія адміністративних справ є поширеною, що не вимагає від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 належить відшкодувати позивачу витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2 000,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Також, згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією ID:8180-8136-3020-5012 від 08.01.2025 (а.с.5).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача 1 в повному обсязі в сумі 1211,20 грн, оскільки часткове задоволення позову стосується способу захисту порушеного права, обраного судом.

При цьому суд вважає, що судові витрати необхідно стягнути саме з Регіонального сервісного центру ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС), оскільки саме внаслідок його протиправних дій були порушені права позивача.

Керуючись статтями 2, 72-77, 134, 139, 244-246, 255, 263, 291, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) щодо відмови в направленні до Міністерства внутрішніх справ України документів для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 - колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС), відповідно до вимог Порядку №850 повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи про призначення одноразової грошової допомоги та в 15-денний термін подати їх до МВС України для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 - колишнього працівника міліції, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та витрати на професійну правову допомогу в сумі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Регіональний сервісний центр ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) (33024, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Вербова, будинок 39, ).

Відповідач: Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський