Справа № 320/40750/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року справа №320/40750/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати", згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, у зв?язку з порушенням строків виплати заборгованості пенсійного забезпечення за минулий час, нарахованої на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, відмови в прийнятті вчасних заходів щодо поновлення порушених прав позивача на звернення від 30 грудня 2022 року та звернення від 19 травня 2023 року під час досудового врегулювання спору із вказаного питання;

2) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-IІI "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати", згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, у зв?язку з порушенням строків виплати заборгованості пенсійного забезпечення, нарахованої на виконання рішення Окружного адміністративного суду Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, у розмірі 5428,69 грн.;

3) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування під час здійснення перерахунку (обчисленої) ОСОБА_1 пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за управління адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, обмеження максимального розміру такої пенсії, а саме - 10740 грн., замість 15795,91 грн. нарахованого підсумку такої пенсії згідно перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (пенсійна справа №) з 17 листопада 2017 року на виконання зазначеного судового рішення;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, за період з 17 листопада 2017 року по 01 січня 2018 року без обмеження максимального розміру такої пенсії у розмірі 15795,91 грн. із врахуванням раніше виплачених сум;

5) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування під час здійснення перерахунку призначеної (обчисленої) ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2018 року розміру попередньої суми пенсії без врахування раніше проведеного перерахунку на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, а також обмеження максимального розміру такої пенсії, в результаті чого фактично розмір обчисленої пенсії склав 12870,82 грн., замість збереження розміру раніше призначеної пенсії, а саме - нарахованого підсумку такої пенсії згідно перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (пенсійна справа №) з 17 листопада 2017 року на виконання зазначеного судового рішення у сумі 15795,91 грн.;

6) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату ОСОБА_1 збереженого розміру призначеної пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення справі Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року без обмеження максимального розміру такої пенсії у розмірі 15795,91 грн. із врахуванням раніше виплачених сум;

7) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування під час здійснення перерахунку призначеної (обчисленої) ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2019 року розміру попередньої суми пенсії без врахування раніше проведеного перерахунку на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, максимального розміру такої пенсії, в результаті чого фактично розмір обчисленої пенсії склав 14230,41 грн., замість збереження розміру раніше призначеної пенсії, а саме - нарахованого підсумку такої пенсії згідно перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (пенсійна справа №) з 17 листопада 2017 року на виконання зазначеного судового рішення у сумі 15795,91 грн.;

8) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату ОСОБА_1 збереженого розміру призначеної пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, за період з 01 січня 2019 року по 01 квітня 2019 року без обмеження максимального розміру такої пенсії у розмірі 15795,91 грн. із врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262).

Позивач стверджує, що відповідач при перерахунку його пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18 протиправно обмежив розмір його пенсії максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами, оскільки вважає, що такі обмеження до його пенсії не застосовуються.

Також позивач зауважує про належне йому право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням відповідачем термінів виплати пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18 відповідно до положень Закону України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що в силу вимог статті 43 Закону України № 2262 та статті 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону №2262.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо непроведення перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років та з 17 листопада 2017 року пенсії по інвалідності ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років та з 17 листопада 2017 року пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити перерахунок і виплату пенсії за минулий час.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18 здійснено перерахунок пенсії позивача з 17.11.2017, однак при здійсненні перерахунку пенсію позивача було обмежено максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Також на виконання вказаного судового рішення відповідач 09.11.2022 здійснив виплату позивачу пенсії у розмірі 9039,08 грн.

Судом встановлено, що позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявами про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати різниці пенсійного забезпечення у розмірі 9039,08 грн. відповідно до положень Закону №2050 та Порядку №159 а період з серпня 2017 року по листопад 2022 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві листом від 19.06.2023 №20636-19495/П-02/8-2600/23 відмовило позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону №2262 цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень рішення КСУ № 7-рп/2016, у Законі України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі № 591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262 та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону №2262.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом №2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI- у частині обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

З огляду на вищевказане, суд у цій справі дійшов висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262, є протиправним.

Саме такий висновок щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах викладено Верховним Судом у численних постановах, зокрема:

- від 25 липня 2022 року у справі № 580/3451/21;

- від 20 липня 2022 року у справі № 340/2476/21;

- від 11 липня 2022 року у справі №620/613/21;

- від 29 червня 2022 року у справі №640/19118/18;

- від 18 травня 2022 року у справі № 380/12337/20.

За таких обставин, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ щодо застосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром при проведенні перерахунку та виплати пенсії з 17.11.2017 по 21.12.2017, з 01.01.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 01.04.2019.

Крім того, захист порушених прав позивача потребує зобов`язання відповідача здійснити з 17.11.2017 по 21.12.2017, з 01.01.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії позивача згідно з оновленою довідкою про розмір грошового забезпечення позивача, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем термінів виплати суми підвищення пенсії, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 55 Закону №2262 нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050 та Порядком №159.

Відповідно до статей 1-4 Закону №2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно зі статтею 6 Закону №2050 компенсацію виплачують за рахунок, зокрема, коштів Пенсійного фонду України.

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст. 7 Закону №2050).

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 3 Порядку №159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Пунктом 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050 та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а, від 20.04.2023 у справі №200/11746/19-а, від 18.05.2023 у справах № 200/14129/19-а і № 200/14127/19-а.

Як зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років та з 17 листопада 2017 року пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити перерахунок і виплату пенсії за минулий час.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18, яке набрало законної сили 17.01.2020, відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача з 17.11.2017 та 09.11.2022 виплачено позивачу різницю пенсії у розмірі 9039,08 грн.

Таким чином, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві несвоєчасно виплатив позивачу різницю пенсії, нараховану на виконання вказаного судового рішення, суд вважає, що у відповідача виник обов`язок з нарахування компенсації втрати частини доходів.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18.

Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18.

Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні перерахунку та виплати пенсії з 17.11.2017 по 21.12.2017, з 01.01.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 01.04.2019.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 17.11.2017 по 21.12.2017, з 01.01.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії.

4. Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №826/15660/18.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.