Справа № 520/34436/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 р.Справа № 520/34436/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.01.25 року по справі № 520/34436/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ларка Костянтина Анатолійовича від 11.12.2024 у виконавчому провадженні 52005660 про стягнення виконавчого збору у розмірі 124489,51 грн.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича від 10.12.2024 у виконавчому провадженні 52011665 про стягнення виконавчого збору у розмірі 133353,88 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича від 10.12.2024 у виконавчому провадженні 52011891 про стягнення виконавчого збору у розмірі 120541,98 грн.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ларка Костянтина Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2024 № 76762312.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2024 № 76761442.

6. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2024 № 76761293.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ларка Костянтина Анатолійовича від 11.12.2024 у виконавчому провадженні 52005660 про стягнення виконавчого збору у розмірі 124489,51 грн.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича від 10.12.2024 у виконавчому провадженні 52011665 про стягнення виконавчого збору у розмірі 133353,88 грн.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича від 10.12.2024 у виконавчому провадженні 52011891 про стягнення виконавчого збору у розмірі 120541,98 грн.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ларка Костянтина Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2024 № 76762312.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2024 № 76761442.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавра Дмитра Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2024 № 76761293.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Космічна, буд. 21-А, 11 поверх, м. Харків, 61023, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5938 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривні 60 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції у спірному рішенні зазначає, що положення ст. 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшувала відповідальність стягувана як боржника у порівнянні з нормами ст. 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон № 2475-VІІІ), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактичного стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню. Однак, суд не звернув увагу на те, що постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2024 були винесені у відповідності до ст. 27 Закону № 1404-VIII у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон № 2475-VIII), тобто обрахування виконавчого збору здійснюється у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала до примусового стягнення. Також, під час винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень (11.12.2024) встановлено, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником сплачено не було. Посилається на вимоги ч. З ст. 40 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. У зв`язку з чим державним виконавцем винесені постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в яких наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача подав до суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності його та позивача.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у провадженні Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували на примусовому виконанні виконавчі провадження № 52005660, 52011665 та 52011891, де боржником виступала ОСОБА_1 , а стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Виконавчі провадження були відкриті на підставі:

1) № 52005660 - виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 1566 від 29.04.2014 про звернення стягнення на нерухоме майно - земельна ділянка, загальною площею 0,1380 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна»;

2) № 52011665 - виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 596 від 20.02.2014 про звернення стягнення на нерухоме майно - земельна ділянка, загальною площею 0,1380 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна»;

3) № 52011891 - виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 4619 від 11.07.2013 про звернення стягнення на нерухоме майно - земельна ділянка, загальною площею 1380 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вищенаведені виконавчі листи були видані на підставі договорів іпотеки № PML 702/1068/2008/1 від 01.08.2008, № PML-702/1068/2008/2 від 01.08.2008 та № ML 702/1068/2008 від 01.08.2008, які в свою чергу укладені в рахунок забезпечення кредитного договору № ML-702/1068/2008 від 01.08.2008, що був підписаний між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк».

Крім того судом встановлено, що стягувач повідомив відділ ДВС про відсутність заборгованості боржника за кредитним договором № ML-702/1068/2008 від 01.08.2008, шляхом подання на його адресу заяви про закінчення виконавчих проваджень № 52005660, 52011665 та 52011891. Це відбулось внаслідок того, що ОСОБА_2 врегулювала добровільно питання заборгованості з дійсним кредитором - ТОВ «Діджи Фінанс». Підтвердженням цьому є довідка № ДФ2510/1 від 25.10.2024.

Враховуючи положення п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державними виконавцями 11.12.2024 були винесені постанови про закінчення вказаних виконавчих проваджень. Водночас ними також були виділені в окремі виконавчі провадження питання щодо стягнення виконавчого збору:

1) Виконавче провадження № 76762312 - стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 124489,51 грн. на підставі постанови від 11.12.2024 №52005660;

2) Виконавче провадження № 76761442 - стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 133353,88 грн. на підставі постанови від 10.12.2024 №52011665;

3) Виконавче провадження № 76761293 - стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 120541,98 грн. на підставі постанови від 10.12.2024 №52011891.

Позивач вважає, що постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2024 № 52005660, від 10.12.2024 № 52011665 та від 10.12.2024 № 52011891 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2024 № 76762312, від 11.12.2024 № 76761442 та від 11.12.2024 № 76761293 є протиправними, а тому мають бути скасовані, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в цій справі є необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст. 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до ст. 27 Закону №1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) (чинного на час відкриття виконавчого провадження № 54057282) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року, № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною четвертою статті 12 Закону № 1404 встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Також, згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Зокрема, частиною 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 ЗУ №1404-VIII).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Частина 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначає випадки коли виконавчий збір не стягується.

Слід зазначити, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання.

Примусове виконання державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13.02.2019 року у справі №295/13991/16-а, від 20.02.2019 року у справі №712/5014/17, від 28.01.2021 року у справі №640/24233/19.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач повідомив відділ ДВС про відсутність заборгованості боржника за кредитним договором № ML-702/1068/2008 від 01.08.2008, шляхом подання на його адресу заяви про закінчення виконавчих проваджень № 52005660, 52011665 та 52011891. Це відбулось внаслідок того, що ОСОБА_2 врегулювала добровільно питання заборгованості з дійсним кредитором - ТОВ «Діджи Фінанс». Підтвердженням цьому є довідка № ДФ2510/1 від 25.10.2024.

Враховуючи положення п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державними виконавцями 11.12.2024 були винесені постанови про закінчення вказаних виконавчих проваджень. Водночас ними також були виділені в окремі виконавчі провадження питання щодо стягнення виконавчого збору: 1) Виконавче провадження № 76762312 - стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 124489,51 грн. на підставі постанови від 11.12.2024 №52005660; 2) Виконавче провадження № 76761442 - стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 133353,88 грн. на підставі постанови від 10.12.2024 №52011665; 3) Виконавче провадження № 76761293 - стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 120541,98 грн. на підставі постанови від 10.12.2024 №52011891.

Як встановлено судовим розглядом та вірно зазначено судом першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується зокрема те, що фактичного виконання в рамках виконавчих проваджень: № 52005660; № 52011665; № 52011891 не відбулось.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Згідно із частиною 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (Інструкція №512/5) про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ст. 42 ЗУ №1404-VІІІ).

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Отже, приписами ст. 27, ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ та положеннями Інструкції №512/5 чітко визначено обов`язок державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору при надходженні виконавчого документа державному виконавцю одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження та про стягнення витрат виконавчого провадження.

Як наслідок, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є аналогічно безумовною дією виконавця та за наслідками вчинених дій в ході виконавчого провадження, забезпечення організації таких дій із визначенням розміру та виду витрат виконавчого провадження згідно нормативно-правових актів Міністерства юстиції України.

Отже, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник спір, на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року, справа № 750/2414/17.

У продовження зазначеного, цілком безпідставними є доводи представника позивача щодо необхідності застосування частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, з огляду на таке.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018) можна дійти висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі Закон 2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, у частині другій якої слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Поряд із цим, на момент прийняття спірних постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях № 52005660, 52011665 та 52011891 діяла редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII, яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Висновки аналогічного змісту щодо застосування частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) викладено в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 420/1373/19 та від 20.11.2019 у справі № 480/1558/19, згідно з якими фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Відтак, визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала до примусового стягнення, є законним і таким, що узгоджується з положеннями норм Закону № 1404-VIII, у редакції, чинній на дату винесення оскарженої постанови.

Також недоречними є посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, від 21 січня 2021 року у справі №640/3430/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20 , від 20 травня 2020 у справі №640/32814/20, оскільки підставою задоволення позову в цих справах була необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 58 Конституції України та частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, так як у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку з прийняттям змін до вказаної статті.

Натомість у цій справі, обставини стягнення з позивача виконавчого збору не змінювалися та визначали лише, що стягнення виконавчого збору обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню.

Зазначені вище висновки суду першої інстанції не узгоджуються з висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.04.2020 у справі № 520/9144/18, від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19, від 11.08.2021 у справі № 640/23271/21, від 27.07.2023 у справі № 500/3394/22.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанови від 11.12.2024 у виконавчому провадженні 52005660 про стягнення виконавчого збору у розмірі 124489,51 грн., від 10.12.2024 у виконавчому провадженні 52011665 про стягнення виконавчого збору у розмірі 133353,88 грн., від 10.12.2024 у виконавчому провадженні 52011891 про стягнення виконавчого збору у розмірі 120541,98 грн. винесені відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для їх скасування відсутні, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухваленням постанови про відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 по справі №520/34436/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич