Справа № 440/1670/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 13 березня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1670/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зняття обмеження максимальним розміром з пенсії позивача під час виконання рішення суду у справі № 440/6390/24,

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зняття обмеження з пенсії внаслідок звернення до нього позивача;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нараховувати та виплачувати позивачу пенсію за віком як з дати її призначення, тобто з 27.02.2024, так і з моменту набуття законної сили рішенням суду у цій справі без обмеження максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок виконання рішення суду у справі №440/6390/24 щодо перерахунку пенсії позивача пенсійний орган обмежив до виплати пенсію десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, позивач вважає, що має право на отримання пенсійних виплат без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність, оскільки саме спеціальний статус громадянина - військовослужбовець, який набув право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, є визначальним як для безумовного забезпечення соціального захисту у повному обсязі, так і для посиленого соціального захисту, а відтак для отримання пенсії без її обмеження максимальним розміром, а не фактично отримуваний вид пенсії. Розрахунком пенсії за вислугу років станом на 01.01.2024 по пенсійній справі ФА135269 позивача підтверджено його статус військовослужбовця, якому була призначена пенсія за вислугу років. Відтак, позивач належить до осіб, звільнених з військової служби, якщо вже виконав свій обов`язок та набув право на пенсію за вислугу років, а відтак і на отримання пенсії без її обмеження максимальним розміром незалежно від виду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1670/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

28.02.2025 ГУПФУ в Полтавській області надано до суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27.02.2024, на яку позивача переведено згідно поданої заяви від 27.02.2024. Раніше ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Відповідно до статті 10 Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсій (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічного пенсії з її вибором. При переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був застосований показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 з урахуванням коефіцієнта підвищення. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №440/6390/24, яке набрало законної сили 01.08.2024, зобов`язано Головне управління пенсійного фонд України в Полтавській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.02.2024, на умовах і в порядку, передбаченому частиною другою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2021-2023 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, з урахуванням проведених виплат. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №440/6390/24. На даний час пенсійна справа заявника перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідні розпорядження знаходяться в матеріалах пенсійної справи. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області отримано звернення ОСОБА_1 від 19.11.2024, зареєстроване за вх. №19343/Ж-1600-24, щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №440/6390/24. Відповідно до абзацу 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", оскільки пенсійна справа ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області звернення ОСОБА_1 направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Листом від 16.08.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомлено про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №440/6390/24. Враховуючи вищевикладене, управління приходить до висновку, що права та законні інтереси ОСОБА_1 жодним чином не порушено, а позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області виконані зобов`язання покладенні рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

27.02.2024 ОСОБА_1 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву про призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та 12.03.2024 прийнято рішення № 52 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27.02.2024 на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо перерахунку пенсії, на яку пенсійним органом листом від 16.04.2024 № 15019-13191/Ж-02/8-2600/24 надано відповідь, згідно якої при переведенні з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування був застосований показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки з урахуванням коефіцієнтів підвищення (3764,40* 1.17* 1.11 * 1.11 * 1.14 * 1.197 * 1.096 = 7994,47 грн.). Оскільки вже призначалась пенсія, то застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, при переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування немає підстав, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

Позивач не погоджуючись із призначенням пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виходячи із середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, звернувся до суду з відповідним позовом.

Вказані обставини встановлені в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі №440/6390/24, а відтак, в силу приписів статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі №440/6390/24 зобов`язано Головне управління пенсійного фонд України в Полтавській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.02.2024, на умовах і в порядку, передбаченому частиною другою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2021-2023 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, з урахуванням проведених виплат.

У серпні 2024 року на виконання вищевказаного судового рішення ГУПФУ в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 27.02.2024 на умовах і в порядку, передбаченому частиною другою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2021-2023 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.

Розмір пенсії за віком з доплатою після такого перерахунку для позивача визначено у розмірі 25357,43 грн, а до виплати розмір пенсії визначено у сумі 23610,00 грн (обмежено 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області отримано звернення ОСОБА_1 від 19.11.2024, зареєстроване за вх. №19343/Ж-1600-24, щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі №440/6390/24, що учасниками справи не заперечується.

Відповідно до абзацу 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" оскільки пенсійна справа ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області звернення ОСОБА_1 направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про що позивача повідомлено листом від 11.12.2024 №21472-19343/Ж-02/8-1600/24.

У подальшому, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві своїм листом від 07.01.2025 №1089-53167/Ж-02/8-2600/25 повідомило позивача, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі №440/6390/24 виконано в межах його резолютивної частини. Виплата пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058 без обмеження її граничного розміру чинним законодавством не передбачена. Зобов`язання щодо виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження в рішенні суду відсутнє.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зняття обмеження максимальним розміром з пенсії позивача під час виконання рішення суду у справі № 440/6390/24, а також протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зняття обмеження з пенсії внаслідок звернення до нього позивача, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Отже, Законом №1058-IV передбачено чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за цим законом, а також визначено право вибору виду пенсії.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ визначено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

За приписами частини першої статті 43 Закону №2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що пенсія за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ та пенсія за віком згідно Закону №1058-ІV є різними видами пенсій та призначають за різним законодавством.

При цьому, суд зауважує, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08 липня 2011 року (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.

За змістом статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії […] або щомісячного довічного грошового утримання […], призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", […], "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", […], не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №3668-VI обмеження пенсії […] максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія […] призначена до набрання чинності цим Законом.

При цьому абзацом другим пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії […] перевищує максимальний розмір пенсії […], встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону №1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом №3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

При цьому Законом №3668-VI внесено зміни, зокрема, до Закону №1058-ІV та частину третю статті 27 Закону №1058-ІV викладено в новій редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії […] не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону №3668-VI та частина третя статті 27 Закону №1058-ІV неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

На відміну, частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ (зі змінами внесеними Законом №3668-VI), якою передбачалось обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Матеріалами пенсійної справи позивача підтверджується, що останній з 27.02.2024 отримує саме пенсію за віком згідно Закону №1058-ІV, а не пенсію за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ.

За викладених обставин, суд вважає, що на позивача, як на особу, якій пенсія призначена (перерахована) відповідно до Закону №1058-ІV, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого призначення (перерахунку).

При цьому, оскільки таке перевищення стало результатом призначення (перерахунку) пенсії за віком з 27.02.2024, тобто в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону №3668-VI та частини третьої статті 27 Закону №1058-ІV, які неконституційними не визнавалися та є чинними, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаних статей, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, отже дії пенсійного органу щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром є правомірними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова