Справа № 420/26128/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань про надання відстрочки, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати протокол №12 від 13.08.2024 року комісії з питання про надання відстрочки ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати комісію з питань про надання відстрочки ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки його мати ОСОБА_2 має першу групу інвалідності та потребує постійного догляду. Сестра позивача не може здійснювати постійний догляд за матір`ю, оскільки перебуває за кордоном. Враховуючи відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову. Позовні вимоги просить задовольнити.

У відзиві відповідач зазначив, що із позовними вимогами не погоджується та просить відмовити у задоволенні позову. Таку позицію мотивує тим, що мати позивача окрім нього має доньку, яка не є військовозобов`язаною та відповідно до закону зобов`язана доглядати свою матір, і перебування останньої за кордоном не є підставою для надання відстрочки позивачу.

У відповіді на відзив позивач навів аналогічні доводи щодо заявлених ним вимог, що зазначені у позовній заяві. Додатково зазначив, що умова про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати, застосовується лише щодо батька чи матері дружини/чоловіка.

20.08.2024 року ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії по призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, а саме: 420/26128/24.

Ухвалою суду від 26.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 є придатним до військової служби, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ОСОБА_3 ).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.04.1986 року серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 має інвалідність першої групи Б та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААА № 303049 від 01.07.2017 року.

Згідно з актом про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 09.08.2024 року № 04-26/2061 Ананьївської міської ради ОСОБА_1 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та здійснює постійний догляд за нею.

ОСОБА_2 має ще доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 04.05.1982 року.

Чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.09.2023 року серія НОМЕР_3 .

Згідно із повісткою на відправку позивача зобов`язано з`явитись 17.08.2024 року о 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.08.2024 року позивач звернувся до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань про надання відстрочки із заявою про надання відстрочки на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянуто заяву позивача та підтверджуючі документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та протоколом від 13.08.2024 року № 12 ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Підстава відмови: згідно з додатком №5 до постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», військовозобов`язаний повинен надати документи, що підтверджують неможливість здійснення догляду іншим працездатним членом сім`ї - акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8) до вказаної постанови, у якому зазначаються відомості про наявність (відсутність) інших працездатних членів сім`ї, які могли б здійснювати такий догляд. В наданому акті зазначено, що заявник має сестру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не надано жодних документів, які б підтверджували неможливість здійснення нею догляду.

Позивач вважає відмову протиправною тому звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні на території України введено воєнний стан, який існує станом на дату розгляду цієї справи.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.2023 року (надалі Закон №3543-XII в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так відповідно до абзацу другого частини першої цієї статті з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (частина третя статті 22 Закону №3543-XII).

Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема ті, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю (п. 13 ч. 1).

Отже, відстрочка на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ надається за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач здійснює постійний догляд за своєю матір`ю з інвалідністю І групи, яка окрім нього має ще повнолітню, невійськовозобов`язану доньку ОСОБА_4 .

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Відповідно до статті 204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

З аналізу наведених норм Сімейного кодексу України та Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» донька та син мають рівні обов`язки по догляду за батьками похилого віку, а також у разі їх непрацездатності.

Жодна норма національного законодавства не містить такої підстави для звільнення дітей від обов`язку піклуватися за батьками похилого віку або у разі їх непрацездатності, як перебування за кордоном.

Варто зауважити, що в силу вимог частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Тому небажання рідної сестри позивача та доньки особи яка потребує догляду, виконати свій обов`язок щодо здійснення догляду за власною матір`ю не може нівелювати його обов`язку, визначеного частиною 1 статті 1 Закону № 2232-XII.

З огляду на викладене, відмова Комісії у наданні позивачу відстрочки є правомірною, тому позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 6 ст. 157 КАС України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 90, 241 - 246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов