Справа № 369/11496/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Янченко А.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Справа № 369/11496/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмовому провадженні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач), про скасування постанови командира 1 взводу 2 роти УПП Батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПІ в Київській області лейтенанта поліції Міщука Олександра Олександровича, серія ЕНА №2498418 від 28.06.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджував, що жодним транспортним засобом у вказаний в оскаржуваній постанові день, час не керував.

Позивач також посилався на допущення поліцейським процедурних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

2. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів керування Позивачем транспортним засобом. При цьому, суд відзначив, що наданий Відповідачем диск, на якому мало б бути відтворено відео з місця події, виявився пошкодженим, що зробило неможливим перегляд його вмісту.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовної заяви, зазначаючи, що суд першої інстанції порушив засади рівності та змагальності сторін, право на захист, оскільки не вчинив жодних дій щодо витребування доказів скоєння правопорушнення, які неможливо було переглянути з огляду на пошкоджений диск.

Водночас Апелянт стверджує, що факт вчинення Позивачем правопорушення підтверджується наданими до суду відеозаписами.

Крім того ДПП відзначає, що щодо Позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 28.06.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за насліжками розгляду якого постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.08.2024 ОСОБА_1 було визнано винним, накладено штраф у розмірі 17 000 грн, позбавлено право керування транспортним засобом на строк 1 рік.

Апелянт також наголошує на тому, що Позивач визнав факт порушення ним п. 2.1.А ПДР, оскільки підтвердив, що його посвідчення водія було вилучено та він його назад не отримував.

Окрім того, ДПП відзначає, що положення ст.286 КАС України не містить у собі повноважень суду щодо закриття провадження в даній категорії справ.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 та від 06.02.2025 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено судовий розгляд справи.

5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.06.2024 року командир 1 взводу 2 роти УПП Батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області лейтенант поліції Міщук Олександр Олександрович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 2498418, якою застосовано штраф у розмірі 3400,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У вказаній постанові зафіксовано, що 28.06.2024 року о 22 год. 59 хв. в с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Петропавлівській, буд. 24, позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія, тобто не мав права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР.

Таким чином, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

8. Позивач, вважаючи вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній руху.

Відповідно до п.п. 1.3, 12.4 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

П. 2.1 (а) ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Норма ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

На підставі ч. 1 ст. 222 КУпАП у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 2 ст. 126 цього Кодексу.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КАС України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 КУпАП, є наявність відповідного складу правопорушення, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, тобто особою, яка не отримувала посвідчення водія, чи отримане нею посвідчення водія не містить відповідної категорії, що дає право керувати відповідним транспортним засобом.

11. Обґрунтовуючи правомірність спірної постанови, Апелянт посилається на те, що посвідчення водія ОСОБА_1 було вилучено, про що також повідомив сам Позивач та вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудного відеореєстратора Motorola УВ 400 470344.

12. Разом з тим, посилання Апелянта на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.08.2024, якою Позивача було позбавлено права керування транспортним засобом, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини мали місце після прийняття спірної постанови та не стосуються предмету розгляду безпосередньо цієї справи.

13. Водночас, усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів відзначає, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2021 у справі 757/31921/21-п, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

14.Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції з урахуванням викладеного вище, судова колегія акцентує увагу на тому, що належних та допустимих у контексті ст. 73-74 КАС України доказів, що Позивач, у відповідності до п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340, склав теоретичний та практичний іспит та повернув посвідчення водія, у матеріалах цієї справи відсутнє.

15. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обов`язок доказування, покладений на відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України не є абсолютним. Позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, що в даному випадку Позивачем не зроблено, наявність у нього права керування транспортним засобом не доведено.

16. Також апеляційний суд встановив, що з долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудного відеореєстратора Motorola УВ 400 470344 чітко вбачається, що ОСОБА_1 28.06.2024 близько 22:30 керував транспортним засобом KIA MAGENTIS з н.з. НОМЕР_1 , вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія не виконав, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

17. Твердження Позивача про те, що поліцейський не представився та не роз`яснив йому права також спростовується зазначеними вище відеоматеріалами. Так, Позивачу було повідомлено, що з ним спілкується командир взводу старший лейтенант Міщук. Крім того, роз`яснено права у відповідності до ст. ст. 268, 289 КУпАП, ст. 63 Конституції України.

18. При цьому апеляційний суд зазначає, що реалізація особою наданих їй процесуальних прав, як-то можливість заявити клопотання чи надати пояснення, залежить від її власного волевиявлення, а нехтування такими правами не може бути підставою для уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

19. Водночас, колегія суддів також приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи, тому враховуються судом.

20. Таким чином, станом на час виникнення спірних правовідносин у поліцейського були достатні та необхідні правові підстави вважати, що Позивач здійснив керування транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом.

21. Натомість суд першої інстанції не повно встановив обставини цієї справи, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

22. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

23. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

24. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції підлягає задоволенню, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року - скасуванню, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев