Справа № 480/1091/25
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2025 року Справа № 480/1091/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Кравченка Є.Д., розглянувши у у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1091/25 за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (пдалі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №65574037 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;
- зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження ВП № 65574037;
- визнати протиправною бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №65573953 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження;
- зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження ВП № 65573953.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню 29.01.2025 року позивачем на адресу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції була направлена заява про закінчення виконавчих проваджень ВП №65574037 та ВП №65573953. Дана заява отримана відповідачем згідно даних трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта» 04.02.2025. Однак, станом на 10.02.2025 Зарічним відділом ДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не вжито дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» по закінченню вищевказаних виконавчих проваджень. За даними «Автоматизованої системи виконавчого провадження» виконавчі провадження ВП № 65574037 та ВП № 65573953 обліковуються як відкриті, що свідчить про бездіяльність відповідача.
Ухвалою суду від 14.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, з урахуванням особливостей провадження у даній категорії справ, визначених ст. 287 КАС України, справу призначено до розгляду на 27 лютого 2025 року.
У подальшому, від відповідача поза межами строку, надійшов відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження (а.с.48-71).
Представник заувжив, що постанова про стягнення виконавчого збору у розумінні Закону № 1404-VIII є законною та винесена з додержанням ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», містить всі необхідні реквізити постанови. Вказує, що постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконавче провадження № 65574037 не визнана у судовому порядку такою, що не підлягає виконанню, а отже, на перконання представника, підстави для завершення виконавчого провадження № 65574037 відсутні.
Також, зазначив, що на виконанні у Зарічному відділі державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП № 65573953 з примусового виконання постанови № 32960267 від 12.04.2013 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 51,77 грн. Державним виконавцем 26.05.2021 керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику до виконання, стягувачу до відома. При цьому, вказав, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження, на підставі якої відкрито виконавче провадження № 65573953 не визнана у судовому порядку такою, що не підлягає виконанню, а отже підстави для завершення виконавчого провадження № 65573953 відсутні.
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Сумської області судове засідання, призначене на 26.02.2025, було відкладено на 04.03.2025.
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Сумської області судове засідання, призначене на 04.03.2025, було відкладено на 12.03.2025.
У судове засідання представники сторін у справі не прибули, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.
Від представника позивача та представника відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
У відповідності до норм ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Тому суд вважає можливим розгляд заяви здійснювати у відсутності представників сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
На підставі заяви стягувача (ТОВ «Вердикт Капітал») згідно п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 21.05.2021 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми винесено постанову у ВП № 32960267 про повернення стягувачу виконавчого документа виконавчого листа № 2-886/11, виданого Зарічним районним судом м. Суми 02.09.2011 р.
З метою стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження при примусовому виконанні у ВП № 32960267 Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 26.05.2021 було відкрито виконавчі провадження:
- № 65573953 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 51,77 грн. на підставі постанови ВП від 12.04.2013 № 32960267 (а.с. 56).
У подальшому, виконавчий лист №2-886/11 від 02.09.2011 р. пред`явлений стягувачем ТОВ «Вердикт Капітал» для виконання приватному виконавцю (а.с.21).
01.07.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенко Ю.О. відкрито виконавче провадження за № 65940490 з виконання виконавчого листа №2-886/11, виданого Зарічним районним судом м. Суми 02.09.2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16.06.2011 року по справі № 2-886/11 (а.с.22).
З метою стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження приватним виконавцем 01.07.2021 у межах ВП № 65940490 були винесені постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди (а.с. 23) та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 24).
Постановою від 02.09.2021 року приватним виконавцем Савенко Ю.О. внесені зміни (доповнення) до реєстраційних даних ВП № 65940490 в частині зазначення правильної суми, що підлягає стягненню (а.с.25-26).
На підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 року у справі №2-886/11 18.12.2024 року приватним виконавцем Савенко Ю.О. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 65940490 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
У вказаній постанові зазначено, що в ході здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем Савенко Ю.О. з боржника ОСОБА_1 коштів стягнуто не було. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 585053,86 грн., сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн.
У зв`язку з визнанням судом виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню, позивач 29.01.2025 року звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчих проваджень ВП № 65574037 та ВП № 65573953, однак станом на дату подання позовної заяви ВП № 65574037 та ВП № 65573953 не було закінчено.
Не погодившись з вказаною бездіяльністю, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазнає наступне.
Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Згідно з п.п. 1, 5 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Отже, за змістом частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.
На виконання частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
У відповідності до частини 7 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Згідно з ч. 6 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Приписами ст.ст.40, 42 Закону №1404-VІІІ визначено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Так, вимогами частини 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
У силу приписів ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
На підставі заяви стягувача (ТОВ «Вердикт Капітал») згідно п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 21.05.2021 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми винесено постанову у ВП № 32960267 про повернення стягувачу виконавчого документа виконавчого листа № 2-886/11, виданого Зарічним районним судом м. Суми 02.09.2011 р.
Разом з тим, у подальшому виконавчий лист №2-886/11 від 02.09.2011 р. пред`явлений стягувачем ТОВ «Вердикт Капітал» для виконання приватному виконавцю (а.с.21).
01.07.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенко Ю.О. відкрито виконавче провадження за № 65940490 з виконання виконавчого листа № 2-886/11, виданого Зарічним районним судом м. Суми 02.09.2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16.06.2011 року по справі № 2-886/11 (а.с.22).
З метою стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження приватним виконавцем 01.07.2021 у межах ВП № 65940490 були винесені постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди (а.с. 23) та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 24).
Відтак, існували два виконавчі провадження предметом яких, окрім іншого, є стягнення з позивача виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа № 2-886/11 виданого Зарічним районним судом м. Суми 02.09.2011 року, що за своєю суттю є стягненням подвійної суми, що не передбачено чинним законодавством.
Вказаний висновок суду обґрунтовується наступним.
Так, примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, може здійснювати приватний виконавець, зокрема, за заявою стягувача. Під час примусового виконання рішень приватний виконавець може вчиняти заходи, визначені у статті 10 Закону № 1404-VIII.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частина 3 статті 45 Закону №1404-VІІІ).
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені в Законі України № 1403-VIII від 02.06.2016 року "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно зі ст. 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1)фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина 6 статті 31 Закону № 1403-VIII).
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) частина 7 статті 31 Закону № 1403-VIII.
На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено "Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця" (далі - Порядок № 643).
Пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Відтак, основна винагорода це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої суми. Право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Таким чином, стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення крім випадків, встановлених законом, яке полягає, зокрема, у можливості стягувача самостійно, на власний розсуд або звернутись до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним відповідно до договірних умов.
При цьому, слід зазначити, що у разі звернення стягувача до приватного виконавця для реалізації права на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, передбаченого пунктом 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII, виникає ситуація, в якій боржник має сплатити і винагороду приватному виконавцю за постановою приватного виконавця про стягнення основної винагороди і виконавчий збір за постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору.
Разом з цим, пунктом 1 частини 1статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.
З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що законодавець чітко передбачив можливість стягнення з боржника лише одного з видів коштів виконавчого провадження.
Крім того, згідно до пункту 5 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі виконання рішення приватним виконавцем виконавчий збір не стягується.
Слід зазначити, що розглядаючи питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд у постанові від 21 липня 2022 року по справі № 320/6215/19 вказав, що Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.
Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.
Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.
Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності.
Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).
Отже, виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того, чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.
Так, частиною 8 ст.27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа.
Проте, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини, оскільки вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.
Вказана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Застосування частини 8 статті 27 Закону № 1404-VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 21.07.2022 р. у справі № 320/6215/19, від 13.04.2023 р. у справі № 160/695/22.
На підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 року у справі №2-886/11 18.12.2024 року приватним виконавцем Савенко Ю.О. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 65940490 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Водночас, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження").
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Зважаючи на наведене, в контексті обставин цієї справи суд вважає за необхідне зауважити, що оскільки виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа, виданого Зарічним районним судом м. Суми 16.06.2011 року в справі № 2-886/11 було закінчено з підстав визнання виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, то державний виконавець, керуючись ч.4 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", мав обов`язок закінчити виконавче провадження № 65574037 про стягнення витрат виконавчого провадження.
Вказане обумовлюється тим, що передумовою відкриття такого окремого виконавчого про стягнення впровадження було забезпечення виконання документу, який у подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 року у справі № 2-886/11.
Стосовно підстав закінчення виконавчого провадження № 65573953 про стягнення витрат виконавчого провадження, суд зазначає, що у відповідності до п.п. 2 розділу 6 «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону, а витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
У контексті обставин справи, суд зазначає, що у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, у випадку якщо витрати виконавчого провадження не були стягнуті, виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.
Так, як встановлено судом, з метою стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні у ВП № 32960267 Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 26.05.2021 було відкрито виконавче провадження № 65573953 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 51,77 грн. на підставі постанови ВП від 12.04.2013 № 32960267 (а.с. 56).
Разом з тим, як вже зазначалося, на підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 року у справі № 2-886/11 18.12.2024 року приватним виконавцем Савенко Ю.О. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 65940490 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Водночас, передумовою відкриття окремого виконавчого провадження було забезпечення виконання документу, який у подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 року у справі №2-886/11.
При цьому, п. 5 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" не включено до переліку підстав, передбачених пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5, за якими державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.
За такого правового регулювання, суд дійшов висновку, що оскільки виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа, виданого Зарічним районним судом м. Суми 16.06.2011 року в справі № 2-886/11 було закінчено з підстав визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, то державний виконавець, керуючись ч. 4 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", мав обов`язок закінчити виконавче провадження № 65573953 про стягнення витрат виконавчого провадження.
Однак, після отримання заяви позивача про наявність підстав для закінчення виконавчих проваджень ВП № 65574037 та ВП № 65573953 у зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відповідачем вказані провадження не було закінчено, що не заперечується ним у відзиві.
Така бездіяльність відповідача не відповідає критеріям правомірності, визначених ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд, з урахуванням змісту позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для здоволення позовних вимог шляхом:
- визнання протиправної бездіяльності Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №65573953 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 51,77 грн. та зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження № 65573953 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 51,77 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження № 65573953 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 51,77 грн.
Зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 65573953 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 51,77 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко