Справа № 120/6311/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6311/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

13 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 35 від 03.04.2024 року про відмову ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за вислугу років згідно із пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу ОСОБА_1 , період роботи за сумісництвом з 02.12.2000 року по 30.04.2007 року та призначити пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27.03.2024 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.10.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.10.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначено, що позивачу правомірно відмовили у призначенні пенсії за вислугу років згідно із пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Так, необхідний стаж становить 26 років 6 місяців, а спеціальний стаж позивача як працівника освіти - 19 років 04 місяці 11 днів, адже до спеціального стажу позивача не може бути зарахований період роботи позивача за сумісництвом з 02.12.2000 по 30.04.2007, оскільки до спеціального стажу зараховується робота за спеціальністю на основному місці, а робота за сумісництвом не дає права на пенсію за вислугу років.

Позивач не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 27.03.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення № 35 від 03.04.2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки станом 11.10.2017 року спеціальний стаж становить 19 років 04 місяці 11 днів, що є менше за необхідний.

У рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 38 років 00 місяців 01 днів, спеціальний стаж за вислугу років - 19 років 04 місяців 11 днів, вік заявника на дату звернення 56 років 01 місяць.

Окрім іншого у рішенні вказано, що до спеціального стажу не зараховуються період роботи за сумісництвом з 02.12.2000 по 30.04.2007, оскільки до спеціального стажу зараховується робота за спеціальністю на основному місці.

Позивач не погодилась із вказаною відмовою та звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача з 02.12.2000 по 30.04.2007 на посаді викладача має бути зарахований до її спеціального стажу.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі статтею 51 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ викладений в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 року викладений у новій редакції, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, станом з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців.

Рішенням від 04.06.2019 № 2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Конституційний Суд України вказав, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Таким чином, з 04.06.2019 пенсія за вислугу років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII призначається незалежно від віку, але за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, не менше 25 років.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за вислугою років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII за наявності спеціального стажу роботи - не менше 25 років.

Тому, відсутність у позивача спеціального стажу роботи 26 років 06 місяців не може слугувати підставою для відмови щодо призначення їй пенсії за вислугою років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII.

Встановлено, що до спеціального стажу позивача для призначення пенсії за вислугу років відповідачем зараховано стаж 19 років 04 місяці 11 днів.

Стаж з 02.12.2000 по 30.04.2017 не зараховано позивачу у відповідності до пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким стаж не менше 26 років 6 місяців, необхідний для призначення пенсії необхідно мати станом на 11.10.2017 року.

Відповідно до пункту 2-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Таким чином, пенсія за вислугу років згідно з статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 11.10.2017 року.

Встановлено, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років 27.03.2024, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка відновлена після визнання неконституційними змін, внесених Законами №213-VIII та №911-VIII.

Пенсійним органом позивачу до її стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, зараховано станом на 11.10.2017 року спеціальний стаж позивача - 19 років 04 місяці 11 днів, а страховий стаж на 11.10.2017 року - 38 років 00 місяців 01 день, тобто перевищує 25 років, необхідний для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 35 від 03.04.2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу суперечить чинному законодавству, а відтак, у суду наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» визначено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (Перелік №909).

Відповідно до Переліку № 909 розділу "Освіта" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх, навчальних закладів, музичних і художніх шкіл.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.11.1990 року позивач: з 01.09.1991 року по 01.12.2000 року працювала викладачем "Основ теплотехніки і гідравліки Ладижинського радгоспу-технікуму" по 01.12.2000 року; з 01.12.2000 року по 01.05.2007 року працювала секретарем друкарем та методистом у Львівському державному аграрному університеті.

Відповідно до довідок №89-0 від 14.03.2024 року та №172-09а від 08.05.2024, виданих ВСП «Ладижинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету», позивач працювала за основним місцем роботи у навчально-консультаційному центрі Львівського державного аграрному університету у Ладижинському аграрному технікумі і за сумісництвом викладачем цьому ж навчальному закладі.

У довідці №172-09а від 08.05.2024, виданій ВСП «Ладижинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету» зазначено, що педагогічна робота позивача за сумісництвом в період з 02.12.2000 по 01.05.2007 складала за: 2000-2001 учбовий рік - 452 години; 2001-2002 учбовий рік - 456 години; 2002-2003 учбовий рік - 426 години; 2003-2004 учбовий рік - 479 години; 2004-2005 учбовий рік - 425 години; 2005-2006 учбовий рік - 509 години; 2006-2007 учбовий рік - 354 години і заробітна плата за ці періоди складала розмір не менше 0,5 ставки посадового окладу.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 245, сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.

У п. 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78 зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій (далі - підприємство), які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17.

Тому, зарахування роботи на посаді викладача до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Відтак, період роботи позивача з 02.12.2000 року по 30.04.2007 року на посаді викладача має бути зарахований до її спеціального стажу.

Згідно із ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з метою повного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 27.03.2024.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.