Справа № 420/28509/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28509/24

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 13.11.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.
при секретарі Марченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року по справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.08.2024 №35027/15- 32/07- 06 та №34982/15- 32/07- 06.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення є неправомірними, оскільки винесені за результатами фактичної перевірки позивача, яка проведена безпідставно та з порушенням вимог законодавства. Також позивач зазначив, що через відключення світла та неможливості проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій в режимі онлайн, розрахункові операції, про які вказано в акті фактичної перевірки, були проведенні ним через РРР в режимі офлайн 18.07.2024 року відповідно до положень п.13 розд.ІІ «Прикінцеві положення» Закону 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи полягають в наступному.

ОСОБА_1 20.01.2014 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 71.20 Технічні випробування та дослідження (основний); 66.21 Оцінювання ризиків та завданої шкоди; 66.29 Інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.50 Змішане сільське господарство;01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.64 Оброблення насіння для відтворення; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми; тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 52.10 Складське господарство; 98.10 Діяльність домашніх господарств як виробників товарів для власного споживання.

11.07.2024 року начальником управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області складено на ім`я в.о.начальника Головного управління ДПС в Одеській області доповідну записку №3898/15-32-07-06-11, в якій вказано, що до відділу фактичних перевірок Головного управління ДПС в Одеській області надійшла заява громадянина ОСОБА_2 від 05.07.2024 року (вх.Головного управління ДПС в Одеській області від 05.07.2024 року №К/238/15-32) щодо можливих фактів порушення норм законодавства при розрахунках зі споживачами ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

З урахуванням встановленого в результаті проведеного аналізу відділом фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області, згідно баз даних «Податковий блок» та АРМ АIС «Податки» начальник управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області просив керуючись п.п.19.1.4, п.п.19.1.8 п.19.1 ст. 19, ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст. 75, п.п. 69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами) та у відповідності до п.п.80.2.3 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України «...письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування...» дозволу на проведення фактичної перевірки (ФОП ОСОБА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 , щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

23.07.2024 року на підставі п.п. 19-1.1.4, п.п. 19-1.1.8 п.19-1.1 ст.19-1, ст.20, п.п.75.1.3 п. 75.1 ст.75, п.п. 80.2.3 п.80.2 ст.80, п.п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами), у зв`язку з письмовим зверненням, отриманим від громадянина від 05.07.2024 №Б/Н (вх.Головного управління ДПС в Одеській області від 05.07.2024 № K/238/15-32) щодо можливих порушень, контроль за якими здійснюють податкові органи, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ №7192-а «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 », яким наказано провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , адреса господарського об`єкту: АДРЕСА_2 з 25 липня 2024 року тривалістю 10 діб. Перевірку провести за період діяльності з 26.07.2021 року по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій. свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами) на виконання наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 23.07.2024 року №7192-п та відповідно направлень від 23.07.2024 року №14661 та від 23.07.2024 року №14662 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами фактичної перевірки відповідачем складено акт від 05.08.2024 року №32437/15/05/РРО/ НОМЕР_1 , яким за результатами перевірки господарської одиниці каси №1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 встановлено:

1) незабезпечення можливості розрахунків у безготівковій формі (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за надані послуги за адресою: АДРЕСА_2 .

2) використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин, а саме маляра ОСОБА_3 , який розпочав працювати у ФОП ОСОБА_1 в травні 2021 року у ФОП ОСОБА_1 , проте повідомлення про прийняття працівника на роботу до органів ДПС не подано та трудовий договір не надано.

3) непроведення через ПРРО розрахункових операцій за надані послуги, а саме:

- на суму 40000 грн, згідно прибуткового касового ордеру № 0804-1 від 08.04.2024 року, що було прийнято за ремонт автомобіля ФОП ОСОБА_1 від ОСОБА_4 ;

- на суму 40000 грн, згідно прибуткового касового ордеру № 0904-1 від 09.04.2024 року, що прийнято від ОСОБА_4 за ремонт автомобіля;

- на суму 23214 грн, згідно прибуткового касового ордеру № 1004-1 від 10.04.2024 року, яку прийнято від ОСОБА_4 за ремонт.

Загальна сума не проведених розрахунків через ПРРО та видачі розрахункових документів встановленої форми становить 103214 грн..

4) незабезпечення створення створення контрольних стрічок на ПРРО.

5) встановлено використання в своїй діяльності дизельного палива для заправки малярної камери з каністри, проте ліцензії на зберігання ПММ для потреб не подавалась

6) ненадання всіх документів, які належать або пов`язані із предметом перевірки, а саме: банківські виписки за 2022-2023 роки, контрольні стрічки, книг обліку доходів за 2022-2023 роки, про що складено акт «Про ненадання платником податків або його законним представником документів» від 05.08.2024 року №4673/15-32/07106.

Так, згідно акту перевіркою встановлено порушення:

1) п.1 п.2 п.10 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

2) п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України;

3) ст. 24 Кодексу законів про працю України;

4) Постанови КМУ від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту»;

5) Постанови КМУ від 29.07.2022 року №894 «Про встановлення строків, до настання яких торговці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги)».

До вказаного акту відповідачем складено розрахунок фінансових санкцій.

На підставі акту від 05.08.2024 року №32437/15/05/РРО/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС в Одеській області 22.08.2024 року прийнято податкові повідомлення рішення, а саме:

- №35027/15- 32/07- 06 яким за п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України до позивача застосовано суму штрафних у розмірі 1020,00 грн.;

- №34982/15- 32/07- 06, яким за порушення п.1 п.2 п.10 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 42117,00 грн..

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 22.08.2024 року №35027/15- 32/07- 06 , №34982/15- 32/07- 06 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про проведення фактичної перевірки виданий без дотримання вимог п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, є протиправним, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що встановлене порушення процедури проведення перевірки є достатньою підставою для задоволення позову і не потребує аналізу висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.

Обґрунтовуючи висновок про неправомірність проведення перевірки, суд першої інстанції зазначив, що наказ відповідача від 23.07.2024 року №7192-а про проведення фактичної перевірки позивача був прийнятий на підставі п.п.80.2.3 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України з урахуванням заяви громадянина ОСОБА_2 від 05.07.2024 року № Б/Н, яка, в свою чергу, не могла бути підставою для такої перевірки, оскільки цей громадянин не є ні покупцем чи споживачем по операціям, щодо яких ця заява подана.

Апелянт з доводами та висновками суду першої інстанції не погоджується та вказує на дотримання відповідачем всіх законодавчо визначених підстав щодо проведення відповідної фактичної перевірки позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з наведених сторонами доводів в обґрунтування своїх позицій, а також висновків суду першої інстанції, які покладені в основу оскаржуваного рішення суду, колегія суддів зазначає, що основне питання в рамках даного апеляційного перегляду полягає в правомірності призначення фактичної перевірки позивача наказом відповідача від 23.07.2024 №7192-а.

Обсяг нормативного регулювання підстав та порядку проведення фактичних перевірок полягає наступному.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Одним з видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавств відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.

Так, підпунктом 75.1.3. пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податку (особи).

Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення.

Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки.

Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У цій справі в якості правової підстави для проведення фактичної перевірки позивача в наказі відповідача від 23.07.2024 №7192-а вказаний підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).

За приписами підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявність письмового звернення покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність такого письмового звернення покупця (споживача) є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України чітко визначає як суб`єкта, який має право звернулися з відповідною інформацією про порушення, тобто покупець чи споживач, так і перелік порушень, інформація про які має бути зазначена у такому зверненні, а саме: порядок проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі документів встановив, що особа, за зверненням якої була призначена фактична перевірка позивача наказом відповідача від 23.07.2024 №7192-а, тобто ОСОБА_2 , не є ні покупцем, ні споживачем по операціям, щодо яких він подав своє звернення до відповідача від 05.07.2024 року щодо можливих фактів порушення норм законодавства при розрахунках зі споживачами ФОП ОСОБА_1 .

Дослідивши зміст звернення ОСОБА_2 у формі письмової заяви від 05.07.2024 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не є ні покупцем, ні споживачем по тим операціям позивача, щодо яких подано це звернення.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував положення п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 655 ЦК України, якими визначені терміні «споживач» та «покупець», а саме: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; покупець - фізична або юридична особа, яка здійснює оплату грошима і є набувачем товару або послуги.

Апелянт не заперечує того, що заявник ОСОБА_2 не є ні покупцем, ні споживачем по операціям, щодо яких він подав своє звернення від 05.07.2024 року, але апелянт вважає, що оскільки звернення ОСОБА_2 відповідало вимогами Закону України «Про звернення громадян», було обов`язковим для розгляду відповідачем, і на відповідача покладено здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин, то відповідач цілком правомірно призначив фактичну перевірку позивача на підставі підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами апелянта, оскільки вони повністю нівелюють імперативні вимоги Податкового кодексу, за яких можливо призначити фактичну перевірку платника податків на підставі підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Як вже зазначено вище, пункт 80.2 статті 80 ПК України чітко визначає підстави для призначення фактичної перевірки платника податків, за наявності яких такий спосіб податкового контролю може вважатися правомірним втручанням державного органу в права та інтереси платника податків. Переляк цих підстав є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що за змістом підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України підставою для проведення фактичної перевірки є письмове звернення не будь-якої особи, а саме покупця чи споживача.

При цьому, таке звернення покупця чи споживача має стосуватися не будь-яких порушень, а лише тих, які стосуються порядку проведення розрахункових операцій, в яких брав участь заявник.

Таким чином, заява ОСОБА_2 до ГУ ДПС в Одеській області від 05.07.2024 року щодо певних операцій позивача, в яких цей заявник не є ні покупцем, ні споживачем, не могла бути належною підставою для призначення фактичної перевірки позивача згідно підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Положеннями абзацу 3 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки виникає у контролюючого органу за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Оскільки заява ОСОБА_2 до ГУ ДПС в Одеській області від 05.07.2024 року не могла бути належною підставою для призначення фактичної перевірки позивача згідно підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, то проведення відповідачем фактичної перевірки позивача на підставі наказу від 23.07.2024 року №7192-а не може вважатися правомірним.

Вирішуючи питання про наслідки незаконності проведеної перевірки для прийнятих за результатами такої перевірки рішень, колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду, які викладені в постанові судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 року у справі №520/8836/18:

« 13. Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

18. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті рішення правильно виходили з того, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Отже, з урахуванням того, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення, і при цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, колегія суддів вважає, що встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.»

З урахуванням таких правових позицій, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки фактична перевірка позивача на підставі наказу від 23.07.2024 року №7192-а є неправомірною, то не може вважатися правомірним і винесені за результатами такої перевірки спірні податкові повідомлення-рішення від 22.08.2024 року №35027/15-32/07-06 та №34982/15- 32/07- 06, безвідносно до того, чи були фактично допущені позивачем ті порушення законодавства, які стали підставою для прийняття таких рішень.

Виходячи з цього, колегія суддів не надає оцінки наявності в діях позивача тих порушень, які зафіксовані в акті фактичної перевірки від 05.08.2024 року №32437/15/05/РРО/ НОМЕР_1 та стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 22.08.2024 року №35027/15- 32/07- 06 та №34982/15- 32/07- 06.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, прийняв по суті спору законне та обґрунтоване рішення про скасування спірного податкового повідомлення-рішення, як неправомірного, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 13 березня 2025 року.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька