Справа № 420/1473/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1473/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження, визначеного ст. 262 ч.5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100000 тисяч пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби з 01.08.2022 року по 31.08.2022 pоку, з 01.09.2022 року по 18.09.2022 pоку.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 тисяч пропорційно дня участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 18.09.2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.08.2022 року до 06.09.2022 року він перебував в районі ведення військових дій у селі Посад-Покровському Херсонського району Херсонської області, однак факт виконання ним бойового завдання протягом вказаного періоду не було зафіксовано командуванням військової частини НОМЕР_1 , адже до позивача не було доведено до відома жодного наказу (про вибуття до району ведення військових дій, про прибуття з виконання бойового завдання, про виплату додаткової винагороди тощо). Про факт безпосередньої участі позивача в бойових діях свідчить отримане 29.09.2022 року ним вогнепальне осколкове сліпе поранення згідно з відомостями первинної медичної картки від 29.09.2022 року.

При цьому 08.09.2022 року позивач отримав наказ командира роти про наступ, який полягав у просуванні в несправній бойовій машині через мінне поле без попередньої вогневої підготовки, що підтверджується поясненнями щодо службового розслідування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 відмовився від його виконання.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2022 року №247 позивача з 18.09.2022 року було виключено зі списків особового складу військової частини, а з 19.09.2022 року - з усіх видів забезпечення військової частини.

08.10.2022 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ №1170 «Про результати службового розслідування», відповідно до якого за невиконання бойового наказу позивача позбавлено виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за вересень 2022 року.

Водночас, враховуючи приписи п.8 Порядку від 07.06.2018 року №260, а саме те, що грошове забезпечення виплачується в поточному місяці за минулий, відповідно виписки з карткового рахунку від 09.01.2023 року на момент звернення із вказаним позовом позивачу за період виконання ним обов`язків військової служби у воєнний стан не було нараховано та виплачено додаткову винагороду за період серпня-вересня 2022 року, збільшену до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Вважаючи протиправною вищевказану бездіяльність відповідача щодо ненарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, збільшеної до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у бойових діях за період серпень-вересень 2022 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року по справі №420/1473/23 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 у повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року по справі №420/1473/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року - без змін.

Верховний Суд, при перегляді рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати спірної додаткової винагороди за період з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, суди попередніх інстанцій не надали оцінки аргументам позивача, обмежившись висновком про відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтвердили його безпосередню участь у бойових діях та заходах в серпні 2022 року. Суди у справі не з`ясували, чи видавало командування військової частини НОМЕР_1 накази про вибуття позивача до району ведення військових дій - села Посад-Покровського Херсонського району Херсонської області або про прибуття ОСОБА_1 до району ведення військових дій з виконання бойового завдання.

Враховуючи вищевказане, Верховний Суд постановою від 12.09.2024 року по справі №420/1473/23 касаційну скаргу адвоката Мандрика Владислава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнив частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року скасував, а справу №420/1473/23 в цій частині направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Одеського окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року було залишено без змін.

Матеріали адміністративної справи №420/1473/23 для нового судового розгляду адміністративного спору в частині нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн за період з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, надійшли з Верховного Суду до Одеського окружного адміністративного суду 30.09.2024 року.

Ухвалою суду від 07.10.2024 року адміністративну справу №420/1473/23 було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу було запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

09.10.2024 року від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив по справі (т. 2 а.с. 123-140), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключової умовою для здійснення виплати такої винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин указаними документами.

06.11.2024 року, 22.01.2025 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в якому представники відповідача надавали пояснення по суті спірних правовідносин та надавали додаткові письмові докази по справі (т. 2 а.с. 189-195). Представник позивача до підготовчих судових засідань не з`являвся, надсилав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача (т.2 а.с. 120-122, 178-180).

Ухвалою суду від 06.11.2024 року провадження по справі №420/1473/23 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України, та в подальшому поновлено ухвалою суду від 22.01.2025 року.

Також 22.01.2025 року підготовче провадження у справі №420/1473/23 було закрито та призначено розгляд справи по суті на 25.02.2025 року.

25.02.2025 року було проведено судове засідання, в якому представник відповідача виступив із вступним словом та заперечував проти задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не з`явився, також надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі (т.2 а.с.186-188). У вказаній заяві представник позивача зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи положення п. 10 ч.1 ст. 4 та ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що від представника позивача повторно надійшла заява про розгляд справи без його участі; представником відповідача в судовому засіданні була викладена власна правова позиція по суті заявлених позовних вимог та фактичних обставин справи, надані письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування свідка чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження, проти чого представник відповідача не заперечував.

Суд у справі встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України в у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №40 старшого солдата запасу ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого стрільця 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону (т.1 а.с.18).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2022 року №7877 позивач в період з 04.05.2022 року по 31.07.2022 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (т.1 а.с.105).

08.09.2022 року позивач отримав наказ командира роти про наступ, однак відмовився виконувати його.

На підставі ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 року №1806 «Про призначення службового розслідування», було проведено службове розслідування для з`ясування причин та умов відмови від виконання бойового наказу, зокрема, старшим солдатом ОСОБА_1 , старшим стрільцем 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2022 року №247 позивача з 18.09.2022 року було виключено зі списків особового складу військової частини, а з 19.09.2022 року - з усіх видів забезпечення військової частини (т.1 а.с.17).

Згідно витягу з наказу «Про результати службового розслідування» від 08.10.2022 року №1170 (т.1 а.с.19-41) помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби було наказано здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за серпень-вересень, оскільки факт самовільного залишення військової частини не підтвердився. Водночас було вирішено не виплачувати йому додаткову винагороду за вересень 2022 року, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за невиконання бойового наказу.

Вищевказаний наказ командира військової частини НОМЕР_1 за №1170 не був скасований і не оскаржувався позивачем.

Згідно рапорту командира НОМЕР_2 механізованого батальйону (т.1 а.с.108-110) та картки особового рахунку військовослужбовця №903 (т.1 а.с.83, 107-108), позивачу за серпень 2022 року була виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, в розмірі 30 000,00 грн. Разом з тим, додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшена до 100 000,00 грн. пропорційно дня участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, не нараховувалась та не виплачувалась.

Вважаючи протиправною вищевказану бездіяльність відповідача щодо ненарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, збільшеної до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях за період серпень-вересень 2022 року, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Під час перевірки правомірності оскаржуваної позивачем бездіяльності суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши адміністративний позов в частині позовних вимог, направлених Верховним Судом на новий розгляд, відзив та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представника відповідача у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон України №2232-XII).

Згідно ст.1 Закону України №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон України №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За ч.1 ст. 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ст. 10 Закону України №2011-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 (далі постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п.3 постанови №704).

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, який продовжує свою дію й по теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року була прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (із змінами) (далі Постанова №168) (в редакції від 28.02.2022 року), згідно п.1 якої була установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно п.5 Постанови №168 остання набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 року внесені зміни до постанови №168 від 28.02.2022 року (застосовуються з 24.02.2022 року), зокрема:

- в абзаці першому п.1 постанови слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць";

- доповнено постанову п.2-1, згідно якого порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно п.1 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно п.2 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належить, зокрема, додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (п.17 Розділу І Порядку №260).

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 року №248/1217, від 25.03.2022 року №248/1298, від 18.04.2022 року №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022 року), а потім Окреме доручення від 23.06.2022 року №912/з/29.

Окреме доручення №248/1298) (діяло до 01.06.2022 року) під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Згідно п.2 Окремого доручення №248/1298 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно п.3 Окремого доручення №248/1298 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Згідно з п.4 Окремого доручення №248/1298 командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.

Пунктом 5 Окремого доручення №248/1298 передбачено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

За п.1 Окремого доручення від 23.06.2022 року №912/з/29 (далі Окреме доручення №912/з/29) (діяло з 01.06.2022 року) Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно п.2 Окремого доручення №912/з/29 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

За п. 3 Окремого доручення №912/з/29 Міністр оборони України встановив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або

журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

За приписами п. 4 Окремого доручення №912/з/29 у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Пунктом 5 Окремого доручення №912/з/29 Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).

Аналізуючи вищезазначене, у спірний період підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, були відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснювалось на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Доручення №912/з/29 від 23.06.2022 року. Разом з тим, вищевказаними приписами також закріплено, що для виплати щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 100000 грн. у спірний період мало обов`язково бути дотримано два фактори: безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також безпосереднє перебування в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

При цьому колегія суддів Касаційного адміністративного суду під час касаційного розгляду адміністративної справи №420/1473/23 та ухвалення постанови від 12.09.2024 року відхилила твердження скаржника про незастосовність окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 №912/з/29 до спірних правовідносин, та зазначила, що Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі №400/1217/23 вже розглянув питання застосовності цього акту в контексті визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцям Збройних Сил України та дійшов такого висновку.

Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд виснував, що при прийнятті такого рішення Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

З уваги на це Верховний Суд констатував, що окремі рішення Міністром оборони України, прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100 000,00 грн), мають належне юридичне підґрунтя.

Суд визнав обґрунтованими доводи скаржника про те, що рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, від 23 червня 2022 №912/з/29, підлягали обов`язковій державній реєстрації, позаяк містять норми, які зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації виплати додаткової винагороди.

Поза тим, Верховний Суд зауважив, що така обставина відсутності їх державної реєстрації, зважаючи на умови, в яких ці рішення Міністром оборони України приймалися, а також те, що вони фактично виконувалися керівниками органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирами військових частин упродовж періоду їх дії шляхом документування безпосередньої участі у бойових діях та заходах, є виправданою, має розумне пояснення і не може змінити їхньої юридичної сили.

З огляду на зазначене Верховний Суд визнав необґрунтованими доводи скаржника щодо незастосовності до спірних правовідносин окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 № 912/з/29 з підстав відсутності його державної реєстрації.

Цю позицію Верховний суд у постанові від 12.09.2024 року у справі №420/1473/23 визнав застосовною до обставин цієї справи, тому твердження скаржника щодо незастосовності окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 №912/з/29 до спірних правовідносин визнав необґрунтованим.

Суд акцентує увагу на тому, що спірним питанням в межах даної справи є факт ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. за період служби з 01.08.2022 року по 31.08.2022 pоку.

Як було встановлено судом, позивач у період серпня 2022 року перебував в районі ведення військових дій в селі Посад-Покровське Херсонського району Херсонської області, водночас, як зазначив в судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 , перебуваючи у спірний період у районі здійснення у бойових діях, безпосередньої участі у них або забезпечення ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не приймав, що підтверджується рапортом командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майора ОСОБА_3 про виплату позивачу додаткової винагороди за період з 01 по 31 серпня 2022 року лише у розмірі 30000 грн.

Верховний Суд, при перегляді рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року також зазначав, що суд не намагається сказати, що відповідач щось порушив чи що його рішення/дії стосовно виплати позивачеві додаткової винагороди протягом указаного періоду мають ознаки протиправності.

Верховний Суд поважав передчасними висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання додаткової винагороди підвищеному до 100000,00 грн розмірі за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, оскільки суди цих інстанцій не вжили усіх, визначених законом, заходів та не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи у наведеній частині позовних вимог.

Судом під час нового розгляду справи на підставі матеріалів справи та пояснень представника Військової частини НОМЕР_1 було з`ясовано, що згідно витягу з журналу ведення бойових дій 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 №18дск від 12.01.2022 року зазначеному підрозділу було визначено вирушити до районів ведення бойових дій, але з рапорту командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майора ОСОБА_3 про виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01 по 31 серпня 2022 року у розмірі 30000 грн. слідує, що позивач, перебуваючи в районі ведення військових дій, безпосередньої участі у них або забезпечення ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не приймав.

Також відповідачем було зазначено, що Військовою частиною надані всі документи та пояснення, що наявні у відповідача та стосуються спірних правовідносин.

Позивачем не було спростовано зазначених обставин та зі свого боку не було (з урахуванням висновків Верховного Суду) зазначено конкретних обставин безпосередньої його участі у бойових діях або забезпечення ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за спірний період (серпень 2022 року), або конкретних документів, свідків, та їх місцезнаходження, якими б така участь могла б бути підтвердженою. При цьому сторона позивача (безпосередньо позивач та його представник) протягом часу нового розгляду справи до судових засідань не з`являлись, надавали клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.

За таких умов суд погоджується з твердженням сторони відповідача, що сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків під час дії воєнного стану на території села Посад-Покровського Херсонського району Херсонської області у період серпня 2022 року не створює для відповідача обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

Стороною позивача за час нового розгляду справи не було спростовано правову позицію та докази відповідача, а також не було надано доказів виконання бойових чи інших завдань, які в розумінні п.1 Постанови №168 дають підстави для виплати йому додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі за серпень 2022 року.

За вищенаведених підстав у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачену постановою КМУ №168, у розмірі, збільшеному до 100 000,00 грн., за період з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.