Справа № 320/19417/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м.Київ №320/19417/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації яка полягає у невиконанні вимог частини 1 статті 46 Житлового Кодексу України №5464-Х, частини 18 статті 13 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та відмову забезпечити житлом ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю внаслідок війни другої групи, як ветерана військової служби, як особу призначену наказом Міністра оборони України від 21.09.2004 №673 для проходження військової служби у місто Київ, як особу яка згідно медичного висновку Головного військового клінічного госпіталю Міністерства оборони України від 22.07.2013 №2567 має право на першочергове отримання жилого приміщення та не може проживати у одній кімнаті з членами своєї сім`ї;

- зобов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію на підставі вимог частини 1 статті 46 Житлового Кодексу України №5464-Х, частини 18 статті 13 Закону України №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» забезпечити житлом ОСОБА_1 .

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в порядку статті 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи та ветераном військової служби. Позивач перебуває на квартирному обліку у Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації з родиною у складі трьох осіб з 25.01.2006 у загальній черзі та з 17.04.2012 в окремому списку на отримання житла за категорією "Особи з інвалідністю внаслідок війни (при виконанні обов`язків військової служби". Станом на теперішній час позивач зі своєю родиною проживає у кімнаті гуртожитку. Позивач стверджує, що ним надано усі необхідні докази наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у списку квартобліку "Особи з інвалідністю внаслідок війни (при виконанні обов`язків військової служби"), що передують його черзі. При цьому, забезпечення його житлом покладено на місцеві органи виконавчої влади протягом двох років з дати прийняття рішення про включення його до списку на позачергове одержання жилого приміщення. Однак, не вирішення питання про надання житла у межах строку, визначеного законом, свідчить на думку позивача, про протиправність дій відповідача у сфері захисту прав осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю 2 групи, ветераном військової служби та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Позивач зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 з 26.10.2004 по теперешній час.

ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Шевченківській районній в м.Києві державної адміністрації з 25.01.2006 у порядку позачергового забезпечення житлом у складі сім`ї з трьох осіб: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_3 (син).

Згідно з медичним висновком №2567 від 22.07.2013 позивач має певні захворювання з наявністю яких не може проживати у комунальній квартирі, не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї, у тому числі ізольованій квартирі.

У березні 2024 року позивач неодноразово звертався до відповідача зі скаргами про забезпечення позивача житлом як інваліда війни 2 другої групи та особу, яка не може проживати у комунальній квартирі згідно медичного висновку.

Відповідачем надано відповідь на звернення позивача та листом від 25.03.2025 позивача повідомлено про те, що, станом на 19.03.2024, позивач перебуває у загальній черзі з 25.01.2006 за №4425 та з 17.04.2012 в пільговій черзі позачерговиків за №340, а по категорії обліку особи з інвалідністю внаслідок війни (при виконанні обов`язків військової служби) - за №28. Враховуючи наведене, питання поліпшення житлових умов родини позивача буде розглянуто у порядку черговості відповідно до ст.43 Житлового кодексу.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

У частинах першій та другій статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 42 ЖК України в редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтями 42-1, 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством України.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 43 ЖК України передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Стаття 45 ЖК України визначає категорії осіб, яким надаються жилі приміщення у першу чергу.

Статтею 46 ЖК України передбачені категорії громадян, яким жилі приміщення надаються поза чергою, а також визначений перелік осіб, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів № 470 від 11 грудня 1984 року (далі - Правила), відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 44 Правил обліку громадян у першу чергу жилі приміщення надаються тим особам, зокрема, що перебувають на квартирному обліку, особам, які особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затвердженому Міністерством охорони здоров`я СРСР за погодженням з Державним комітетом СРСР по праці і соціальних питаннях та ВЦРПС; особам з інвалідністю I та II груп внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання та особам з інвалідністю I та II груп внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання з числа військовослужбовців.

Згідно з абзацом другим пункту 22 вказаних Правил обліку громадян при одночасному розгляді заяв кількох осіб їх черговість на одержання жилих приміщень визначається за датою подання ними заяви необхідними документами. Якщо в один день подали заяви кілька осіб, їх черговість на одержання жилих приміщень визначається при прийнятті рішення з урахуванням житлових умов, стану здоров`я, трудової та громадської діяльності.

Відповідно до пункту 39 Правил, громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту.

Згідно з пунктом 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень, діючим законодавством не встановлено.

Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19, від 03 квітня 2020 року у справа № 344/8248/17-ц, від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17, від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19, від 05 квітня 2023 року в справі № 753/8162/21.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що станом на 19.03.2024 позивач ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в загальній черзі з 25.01.2006 за №4425, у пільговій черзі позачерговиків з 17.04.2012 за №340, а по категорії обліку особи з інвалідністю внаслідок війни (при виконанні обов`язків військової служби) - за №28.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що оскільки перед позивачем у відповідній черзі знаходяться особи, які мають аналогічні пільги, то, відповідно, безпідставне порушення черговості призведе до втручання у права цих осіб та не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2023 року по справі № 308/14681/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача, а тому позовні вимоги про зобов`язання Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію на підставі вимог частини 1 статті 46 Житлового Кодексу України №5464-Х, частини 18 статті 13 Закону України №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» забезпечити житлом ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Також, не підлягає задоволенню клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, оскільки у задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.