Справа № 160/14007/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/14007/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року (головуючий суддя Букіна Л.Є.)

в адміністративній справі №160/14007/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 29.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (відповідач-2) про визнання протиправної відмови у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, просив:

визнати протиправним та скасувати відмову у призначенні пенсії згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 07.05.2024 року №10;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 29.04.2024;

стягнути солідарно з відповідачів судові витрати в розмірі 1211,20грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність рішення пенсійного органу від 07.05.2024 року №10, яким позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії за наявності у нього необхідного загального та пільгового стажу, що надавало йому право на таке призначення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 07.05.2024 року №10 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії з прийняттям обґрунтованого та вмотивованого рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач (суб`єкт владних повноважень) не міг уникнути свого обов`язку щодо необхідності зарахування та/або хоча б зазначення причин відмови у зарахуванні тих чи інших періодів трудової діяльності й служби в армії до пільгового стажу позивача. Зазначив, що із досліджених вище копій документів встановлено оформлення відповідачем рішення від 07.05.2024 року №10 без дотримання процедури, що призвело до порушення права позивача на обізнаність причин прийняття відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Недотримання відповідачем процедури оформлення рішення від 07.05.2024 року №10 є підставою для скасування такого рішення. Суд позбавлений можливості дослідити причини відмови у зарахуванні до пільгового стажу тих чи інших періодів трудової діяльності позивача, тому зобов`язав відповідача-1 (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) повторно розглянути заяву від 29.04.2024 року про призначення пільгової пенсії з прийняттям обґрунтованого та вмотивованого рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідачем-1) подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що заява Позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області за результатом якої прийнято відповідне рішення про відмову Позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Отже, Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви Позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, визначений у встановленому порядку територіальні органи Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області. З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем у даній справі.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 29.04.2024 року про призначенні пенсії на підставі п.1. ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача-2 від 07.05.2024 року №10 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

У рішенні від 07.05.2024 року №10 вказано про наявність у позивача страхового стажу: 28 років 07 місяців 17 днів, пільговий підземний 02 місяці 11 днів, за списком №2 04 роки 04 місяців 17 днів.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки відповідачем не повністю зараховано пільговий стаж, що зазначений в трудовій книжці.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, Закону України від «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 №1788-XII.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно із частиною 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах 2 і 3 цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині 4 цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і 15 - 23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами 1 і 15 - 23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини 1 статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Отже, підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є:

досягнення певного віку,

наявність загального і пільгового (спеціального) стажу роботи,

наявність професій (посад) і виробництв у відповідному Списку,

зайнятість працівника на цих роботах протягом повного робочого дня,

а також підтвердження шкідливих умов роботи працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць за умовами праці.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 29.04.2024 року про призначенні пенсії, та просив призначити пенсію за списком 1 як працівнику шахти, підземний (а.с.14).

Заява позивача від 29.04.2024 року про призначення пенсії від 29.04.2024 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області.

За результатом розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області прийнято рішення 07.05.2024 року №10 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви.

В рішенні від 07.05.2024 року №10 встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав до пенсійного органу заяву від 29.04.2024 на призначення пенсії по віку на пільгових умовах згідно ст.114 ЗУ №1058, працює,

страховий стаж складає 28 років 07 місяців 17днів,

пільговий стаж підземної роботи 02 місяці 11 днів,

спеціальний пільговий стаж роботи за списком №2 04 роки 04 місяці 17 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 04.01.1994 по 26.03.1995 в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним.

Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку зазначеним правовідносинам бере до уваги, що в період з 04.01.1994 по 26.03.1995 позивач працював в артілі «Таганья», робочим відкритих гірних робіт р.Саха, Якутія, рф (записи в трудовій книжці №10, 11).

На той період (з 04.01.1994 по 26.03.1995) рф не припиняла участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Припинення участі рф в зазначеній Угоді відбулося лише з 01.01.2023 року.

Тому відсутні підстави для не зарахування зазначеного страхового стажу позивача.

Вказаний стаж роботи позивача має бути зарахований до його страхового стажу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок пенсійного органу про не зарахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 04.01.1994 по 26.03.1995 в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записи трудової книжки позивача не викликають сумніву, при цьому, матеріали справи не містять доказів, які б спростовували записи трудової книжки позивача, не містять доказів, що позивач працював не повний робочий день.

Пунктом 3 постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано:

періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що саме при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтвердження наявного трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи містять трудову книжку позивача, то підтверджується стаж роботи саме трудовою книжкою.

За викладених обставин, рішення 07.05.2024 року №10 не відповідає вимогам пенсійного законодавства, що надає підстави для його скасування. Згідно записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 1985 року по теперішній час працює за переліком посад, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, в рішенні від 07.05.2024 року №10 вказано лише про наявність у позивача пільгового стажу за списком №2 04 роки 04 місяців 17 днів із посиланням, що до його (пільгового) складу зараховані усі періоди.

Водночас, у рішенні від 07.05.2024 року №10 не зазначено про наявність у позивача пільгового стажу за Списком №1.

Також, у рішенні від 07.05.2024 року №10 не зазначено які періоди зараховані до пільгового стажу, а які ні.

Крім того, матеріалами прави підтверджується, що у період з 10.11.85 по 03.12.87 року позивач перебував в лавах Радянської армії, а умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пільгової пенсії, є, зокрема, факт роботи особи на момент призову за професією чи обіймання посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно з абзацу 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII і абзац 2 частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII).

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією чи займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону №1788-XII або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Час проходження строкової військової служби, який зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинен перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент призову до армії позивач працював за професією, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Однак, пенсійним органом в рішенні від 07.05.2024 року №10 не надано будь-якої оцінки цим обставинам.

Слід зазначити, що за сталою судовою практикою та загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто, наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Прийняття немотивованого рішення (що відбулося у даному випадку) відносно позивача, позбавляє його права на обізнаність причин прийняття відносно нього негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним.

Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування».

Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (пункт 71 рішення ЄСПЛ).

Також і в рішенні Європейського Суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» суд вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, у спірному випадку, відповідач-2 (суб`єкт владних повноважень) не міг уникнути свого обов`язку щодо необхідності зарахування та/або хоча б зазначення причин відмови у зарахуванні тих чи інших періодів трудової діяльності й служби в армії до пільгового стажу позивача

За викладених обставин та враховуючи, що із досліджених вище копій документів встановлено оформлення відповідачем-2 рішення без дотримання процедури, що призвело до порушення права позивача на обізнаність причин прийняття щодо нього негативного рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що недотримання відповідачем-2 наведеної процедури оформлення рішення надає підстави для визнання такого рішення протиправним та скасування.

Внаслідок прийняття відповідачем-2 невмотивованої відмови, суд позбавлений можливості надати оцінку спірним правовідносинам та дослідити причини відмови у зарахуванні до пільгового стажу періодів трудової діяльності позивача.

Виходячи з того, що заява Позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області та за результатом розгляду зави прийнято рішення саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області (а не Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області), то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки відсутні підстави для покладення зобов`язань на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо повторного розгляду заяви позивача від 29.04.2024.

Такий обов`язок має бути покладений саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог відносно Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід скасувати.

Для ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області розглянути повторно заяву позивача від 29.04.2024.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення вищезазначених зобов`язань на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача щодо зарахування періоду роботи (з 04.01.1994 по 26.03.1995) до спеціального (пільгового) стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на доводи, які були спростовані судом в ході розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його часткового його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії з прийняттям обґрунтованого та вмотивованого рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні скасувати та в цій частині відмовити в задоволенні позову.

Та в цій частині прийняти рішення в наступній редакції: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії з прийняттям обґрунтованого та вмотивованого рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 06.03.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко