Справа № 420/32855/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32855/23

Головуючий І інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 21.05.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

27.11.2023р. ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області та ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.11.2023р. за №09 про відмову їй в призначенні пенсії за віком;

??- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути її заяву від 16.11.2023р. про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до її страхового стажу період роботи на Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6 інженером нормувальником з 27.01.1989р. по 28.09.1990р., та з 09.06.2003р. по 12.08.2004р. у Приватній фірмі «Копіцентр» у м. Херсоні бухгалтером.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно не враховано до страхового стажу позивача період роботи з 27.01.1989р. по 28.09.1990р. на Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6, та відмовлено їй у призначенні пенсії, спираючись на те, що записи у трудовій книжці щодо цього періоду роботи зроблені з порушенням, а саме запис про прийняття на роботу був виконаний чорнилами різного кольору. Крім того, як зазначив відповідач, з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_1 вбачається, що за період роботи з 09.06.2003р. по 12.08.2004р. дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - відсутні. З огляду на вказане, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, що, на її думку, є протиправним та порушує право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.11.2023р. №09. Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 16.11.2023р. про призначення їй пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Донецькій області 14.06.2023р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2022р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

02.07.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Донецькій області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 16.11.2023р. звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення їй пенсії за віком в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви були надані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; витяг з реєстру страхувальників; диплом про навчання; довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р.; документи про стаж; документи про місце проживання (реєстрації) особи; свідоцтво про зміну імені; трудова книжка.

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , позивач змінила своє ім`я з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » з 23.02.2017р.

Відповідно до записів №11-12 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.05.1981р., позивач у період з 27.01.1989р. по 28.09.1990р. працювала на Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6 інженером нормувальником.

За змістом записів №43-44 трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 у період з 09.06.2003р. по 12.08.2004р. була прийнята на посаду бухгалтера у Приватній фірмі «Копі-центр» у м. Херсон.

Відповідно до наявної форми РС-право щодо розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , їй зараховано періоди, зокрема, але не виключно, з 03.01.2003р. по 08.06.2003р. та 27.10.2004р. по 21.10.2005р. як період безробіття, однак період з 09.06.2003р. по 12.08.2004р. у цьому розрахунку відсутній.

Заява позивача від 16.11.2023р. при призначення пенсії за віком (за принципом екстериторіальності) була передана для розгляду до Г ПФУ в Донецькій області.

21.11.2023р. рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №09 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та вказано, що згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 30 років. Втім, страховий стаж позивача становить 28 років 08 місяців 09 днів.

Також, у даному рішенні вказано, що до страхового стажу відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 25.05.1981р. не зараховано наступні періоди роботи: з 27.01.1989р. по 28.09.1990р., оскільки наказ про прийом на роботу написаний іншими чорнилами; з 09.06.2003р. по 12.08.2004р., оскільки за зазначений період дані, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутні.

За таких обставин, ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу.

ГУ ПФУ в Херсонській області разом із матеріалами пенсійної справи позивача надало лист від 30.11.2023р. на її адресу, в якому роз`яснило підстави прийняття оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області, а саме:

період роботи з 27.01.1989р. по 28.09.1990р. не зараховано, оскільки дата наказу про прийняття на роботу дописана іншим чорнилом, що не відповідає вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях» (затв. постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162). Для зарахування даного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів;

період роботи з 09.06.2003р. по 12.08.2004р. не зараховано, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків (з 01.01.2004р.). Для зарахування періоду з 09.06.2003р. по 31.12.2003р. варто надати підтверджуючі документи про роботу, видану на підставі первинних документів (виписки з наказів про зарахування та звільнення з роботи, розрахунково-платіжні відомості про заробітну плату).

період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 25.12.2000р. по 22.06.2001р. не було зараховано, оскільки врахування до страхового стажу періоду, коли особа отримувала матеріальну допомогу, яка призначалась відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», Законом не передбачено.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст.26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017р. Починаючи з 01.01.2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2023р. по 31.12.2023р. - не менше 30 років.

Як вбачається із матеріалів даної справи, ГУ ПФУ в Донецькій області не зараховано позивачу період її роботи з 27.01.1989р. по 28.09.1990р., у зв`язку із тим, що дата наказу про прийняття на роботу дописана іншим чорнилом, що є порушенням «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях» (затв. постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162) та період роботи з 09.06.2003р. по 12.08.2004р., у зв`язку відсутністю даних за відповідний період у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Донецькій області, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Так, до матеріалів цієї справи долучено копію трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 (дата заповнення 25.05.1981р.), з якої слідує, що вона у період з 27.01.1989р. по 28.09.1990р. обіймала посаду інженера нормувальника у Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6.

У світлі доводів учасників справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що запис у трудовій книжці про спірний період роботи скріплений печаткою підприємства, дефектів не має та з нього можливо встановити стаж роботи позивача. Пенсійним органом, у свою чергу, не було надано до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, до 1993р. була чинною Інструкція №162.

За приписами п.1.1 Інструкції №162, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За п.1.2 Інструкції №162, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до п.2.2 цієї ж Інструкції, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Як передбачено п.2.3 Інструкції №162, записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

У силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що законодавцем було покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а відтак і неналежне ведення (у тому числі зазначення певним чином дати наказу про прийняття на роботу) не може позбавити позивача права на включення її спірного періоду роботи до стажу та отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, самостійне внесення працівником відомостей відносно своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. у справі №677/277/17.

Отже, відсутність посилання чи неточних записів у трудовій книжці не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи із трудового стажу позивача, адже вона, як працівник, не може відповідати за правильність та повноту оформлення будь-яких документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист.

Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Таким чином, за наявності вищевказаних записів у трудовій книжці позивача, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем протиправно не було зараховано період її роботи з 27.01.1989р. по 28.09.1990р. до страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії.

Окрім того, як видно з матеріалів справи, підставою для неврахування спірного періоду роботи позивача з 09.06.2003р. по 12.08.2004р. була відсутність даних про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків за вказаний період в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

Варто зазначити про те, що страхувальники, у розумінні ст.1 Закону №1058-ІV, це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески являються складовою умовою існування солідарної системи та підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну (або не в повному обсязі) сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам взагалі не може впливати на зарахування до відповідного стажу при призначенні пенсії позивачці періоду її роботи, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну (або ж не в повному обсязі) сплату страхових внесків законодавством покладено саме на страхувальника.

Колегія суддів наголошує, що періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до відповідного стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Відтак, відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.

Правові висновки суду у даній справі відповідають усталеній практиці Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі №144/669/17, від 09.09.2019р. у справі №242/5448/16-а, від 31.10.2019р. у справі №235/7373/16, від 06.07.2020р. у справі №242/2179/17, від 09.10.2020р. у справі №341/460/17, від 01.03.2021р. у справі №423/757/17, від 31.03.2021р. у справі №242/5696/16-а, від 17.11.2021р. у справі №242/5635/16-а, а також від 15.06.2022р. у справі №383/102/14-а.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14.03.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко