Справа № 120/15848/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 р. Справа № 120/15848/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Філіппова Ю.Ю.

представника позивача: адвоката Піпко А.М.

представника відповідача: Сандул Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), який поданий його представником адвокатом Піпком А.М., до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, якими позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021-2023 роки на загальну суму 441337,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у спірний період позивач був власником нерухомого майна загальною площею 2226,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідне майно є нежитловими будівлями та спорудами (будівлі корівника) колишнього КСП "Переможець", реорганізованого в СТОВ "Хлібороб", які належать до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000 та використовується позивачем для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування овець та курей), а тому за нормами пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є об"єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Водночас, як зазначає позивач, контролюючий орган безпідставно не застосував вказану податкову пільгу, зробивши неправильний та нічим не підтверджений висновок про те, що ОСОБА_1 не відноситься до сільськогосподарських товаровиробників, оскільки не здійснює підприємницьку діяльність.

Відтак, на думку позивача, прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними, а тому підлягають скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою від 03.12.2024 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

18.12.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що Законом України від 30.11.2021 № 1917-ІХ «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» внесені зміни до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до яких сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно- правової форми або фізична особа - підприємець, яка займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідач звертає увагу, що за даними інформаційних систем ДПС, ОСОБА_1 не зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а тому не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником та мати пільгу при оподаткуванні належних йому об`єктів нерухомості відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Також відповідач критично ставиться до наданої позивачем довідки відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Лука-Мелешківської сільської ради, в якій міститься інформація про виробництво позивачем сільськогосподарської продукції та її часткову реалізацію, вважаючи, що такий орган не наділений повноваженнями визначати статус виробника с/г продукції.

За таких обставин відповідач переконує суд у відсутності підстав для скасування нарахованих позивачу сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

15.01.2025 представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення у яких, з посиланням на судову практику Верховного Суду, останній вважає, що долучені ним докази в повній мірі підтверджують статус позивача як сільськогосподарського товаровиробника фізичної особи (домогосподарства), у зв`язку з чим є всі підстави для висновку про протиправність оскаржуваних рішень.

Інших заяви по суті справи до суду не надходило.

Протокольною ухвалою від 22.01.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Піпко А.М. повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Просив суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Також повідомив суд про подання доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу на протязі п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Представник відповідача в порядку самопредставництва Сандул Н.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Вважає, що позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно з положеннями підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є та був у спірний період протягом 2021-2023 рр. власником нерухомого майна, а саме: 22/25 частки нежитлової будівлі, що в цілому складається з будівлі корівника з прибудовами літ. «А»: приміщення № 1 по № 19, І, ІІ площею 2226,5 кв.м., приміщення № 2: № 1 площею 32,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , належного йому на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 19.10.2016 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецькою О.Ю. за № 1135.

Вказана обставина у межах розгляду цієї справи є безспірною та підтверджується, зокрема, витягом з Державного реєстру речових прав № 378963454 від 17.05.2024.

Таким чином за інформаційними базами ГУ ДПС у Вінницькій області за ОСОБА_1 обліковується зазначений вище об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 2259,1 кв.м.

У відповідності до рішення Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.05.2021 № 387 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Лука-Мелешківської територіальної громади» для будівель сільськогосподарського призначення визначено ставку податку 1% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. площі.

ГУ ДПС у Вінницькій області з використанням відповідних інформаційних баз та програмного забезпечення ІС «Податковий блок» сформовано позивачу наступні податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за 2021 рік №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024 на суму 178920,72 грн.;

- за 2022 рік №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024 на суму 129220,52 грн.;

- за 2023 рік №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024 на суму 133196,54 грн.

В даному випадку правильність визначення ставок податку та обрахунку сум грошового зобов`язання не є предметом цього спору.

Натомість спірним моментом у цій справі є відповідність платника податку умовам, що дають підстави для звільнення від сплати податку згідно пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Так, підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Надалі, Законом № 3603-IX від 23.02.2024, який набрав чинності з 16.03.2024, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, а саме: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Проте, вказані законодавчі зміни не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, як наголошувалось вище, вони набрали чинності з 16.03.2024 в той час, як спірним періодом у цій справі є 2021-2023 роки.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин та їх існування у 2021-2023 рр. для застосування податкової пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та звільнення платника податку від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, необхідною була сукупність таких умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23, та в подальшому був підтриманий і в постанові Верховного Суду від 12 грудня 224 року у справі № 140/28129/23.

Під час розгляду справи суд не вдається до надання правової оцінки першої та третьої умови (належність нежитлової будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000 та те, що така будівля не здається позивачем в оренду, лізинг чи позичку), адже, як встановлено судом з матеріалів справи та з`ясовано з усних пояснень представників сторін, відповідні фактичні обставини не входять до предмета доказування у цій справі оскільки не оспорюються контролюючим органом.

В даному випадку спір стосується виключно того аспекту, чи являвся позивач як фізична особа у спірний період сільськогосподарським товаровиробником для цілей застосування пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Щодо цих обставин суд зважає на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31 грудня 2021 року) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

1 січня 2022 року набрав чинності Закон від 30 листопада 2021 року N 1914-IX, яким виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу".

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Так, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункті 5.3 статті 5 ПК України.

Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у згаданій вище постанові від 21 травня 2024 року у справі N 600/5153/23.

Таким чином виходячи із вищезазначеного слід виснувати, що передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга у спірний період (2021-2023 роки) стосувалася сільськогосподарських товаровиробників, якими могли вважатися як фізичні особи так і суб`єкти господарювання, і була направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

За таких обставин посилання контролюючого органу на те, що Податковий кодекс визначає сільськогосподарського товаровиробника лише юридичну особу або фізичну особу-підприємця не змінює того, що право на пільгу по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлену пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України має також фізична особа, яка є сільськогосподарським товаровиробником або виробником сільськогосподарської продукції.

Виходячи із наявних у справі доказів, наданих представником позивача, суд погоджується із тим, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, а саме як домогосподарство, що використовує своє нежитлове приміщення як сільськогосподарський товаровиробник за їх цільовим призначенням, а конкретніше для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування овець та курей), частину яких реалізовує. Це підтверджує, зокрема, довідка відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 01-09/230 від 19.11.2024, яка видана за наслідками комісійного обстеження спірного нежитлового приміщення позивача (акт обстеження від 05.11.2024).

При вирішенні спорів даної категорії справ, необхідно врахувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Натомість відповідачем у процесі розгляду справи не надано жодних доказів на спростування вищевикладених доводів позивача. Його посилання на те, що до повноважень відповідного органу місцевого самоврядування не відноситься питання про визначення статусу виробника сільськогосподарської продукції не заслуговують на увагу, оскільки довідка відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 01-09/230 від 19.11.2024 підтверджує умови ведення особою сільськогосподарської діяльності (тобто встановленого в результаті обстеження факту) та видана в межах повноважень даного органу, передбачених відповідним Положенням, затвердженим рішенням 36 сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради від 26.01.2023 № 1380.

В ході судового засіданні представник відповідача не змогла чітко пояснити суду про те, які ж докази мав подати позивач для підтвердження його статусу як фізичної особи виробника сільськогосподарської продукції, як і не спростувала тієї обставини, що нерухоме майно, яке є об`єктом оподаткування, використовується позивачем для виробництва сільськогосподарської продукції, частину з якої ним реалізовується.

Фактично відповідач не здійснив жодної перевірки наявності у позивача пільг по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використовуючи виключно дані щодо об`єкта оподаткування, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без урахування дійсних обставин та мети використання такого майна.

Отже, оскільки позивач у спірний період вважався виробником сільськогосподарської продукції, тобто сільськогосподарським товаровиробником, відтак суд доходить висновку, що при оподаткуванні даного нерухомого майна контролюючий орган неправомірно відмовив у застосуванні пільги, передбаченої пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на викладене оскаржувані податкові повідомлення-рішення №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, якими позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021-2023 роки на загальну суму 441337,78 грн. визнаються судом протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За змістом положень ст.ст. 77, 90 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3530,70 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 94, 139, 195, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024, №1-0228-UA0074651 від 11.11.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3530,70 (три тисячі п`ятсот тридцять гривень 70 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 14.03.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович