Справа № 400/12520/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/12520/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

05.09.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.09.2023 р. № 07 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу періоду роботи зазначені в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 15.04.1986 р. (із урахуванням вже зарахованих періодів) в колгоспі протягом 1985-2000 років.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживала в населеному пункті, який відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. 14.09.2023 р. звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, ГУПФУ в Миколаївській області відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач не погоджується з позицією відповідача викладену у спірному рішенні про не зарахування до страхового стажу позивачки період роботи в колгоспі протягом 1985-2000 років, хоча позивачкою було надано копію трудової книжки, яка містить відповідні записи та довідки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.09.2023 р. № 07 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу періоду роботи зазначені в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 15.04.1986 р. (із урахуванням вже зарахованих періодів) в колгоспі протягом 1985-2000 років.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції, а тому суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період періоду роботи в колгоспі протягом 1985-2000 років.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням законодавства, що відповідно до статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Апелянт звертає увагу, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зараховано до страхового стажу позивачки період роботи згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 15.04.86 р.: протягом 1985-2000 років в колгоспі, оскільки записи про кількість невідпрацьованих вихододнів не засвідчені належним чином, а саме, відсутні підпис голови колгоспу та печатки за кожний рік, а також дані про реорганізацію колгоспу. Довідка про реорганізацію колгоспу не надана.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звертає увагу, що дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії чи повторного розгляду заяви позивачу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, в даному випадку Головне управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, що відповідає позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справа №500/1216/23.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у строки встановлені судом не надано.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, позивачка 14.09.2023 р. звернулась з заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До заяви позивачкою було додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серія НОМЕР_2 , видане Івано-Франківською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації.

З урахуванням норм Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивачки від 14.09.2023 р., визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

22.09.2023 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 07 про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивачки, за розрахунком відповідача 1 склав 21 рік 7 місяці 13 днів.

Зі змісту рішення вбачається, що ГУ ПФУ в Миколаївській області не зараховано до страхового стажу позивачки період роботи згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 15.04.1986 р.: протягом 1985-2000 років в колгоспі, оскільки записи про кількість невідпрацьованих вихододнів не засвідчені належним чином, а саме, відсутні підпис голови колгоспу та печатки за кожний рік, а також дані про реорганізацію колгоспу. Довідка про реорганізацію колгоспу не надана. Не прийнято до увагу дані довідки від 14.08.2023 р. № 96/01-12, про роботу протягом березня 1985 - грудня 1998 р., оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові за 1985 рік « ОСОБА_2 », за 1986-1990 роки «А», за 1989 - 1999 роки - не вказано по батькові позивачки. Згідно з актом перевірки обґрунтованості та достовірності поданих відомостей № 0900-1104-1/5799 вищезазначене підтверджено. В довідці від 26.07.2023 р. № 89/01-12 про нараховану заробітну плату протягом березня 1985 - грудня 1989 р., зазначено не повне по батькові « ОСОБА_2 », або без по батькові. Згідно з актом перевірки обґрунтованості та достовірності поданих відомостей від 26.07.23 р. № 0900-1104-1/540 підтверджено, що по батькові в 1985-1988 роках « ОСОБА_2 », в 1989 році - без зазначення по батькові. В КСП «Колос» протягом 2000-2001 років, оскільки відсутня дата зарахування (наявний наказ від 05.04.2000 р.) та дата звільнення (наявне рішення від 15.01.2001 р.). Так, вищезазначений період зараховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 22.09.2023 р. № 07 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також, вважаючи не правомірним не зарахування до її страхового стажу періоду роботи зазначені в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 15.04.1986 р. (із урахуванням вже зарахованих періодів) в колгоспі протягом 1985-2000 років, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з положеннями статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років.

Статтею 10 Закону № 796-XII встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону № 796-XII учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Слід враховувати, що відповідно до частини 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказані положення Закону від 05.11.1991 року №1788-XII кореспондуються із приписами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.

Разом з цим, у пунктах 1, 3 Порядку від 12.08.1993 року №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Сталою та послідовною є правова позиція Верховного Суду про те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулась за пенсією.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, право особи на пенсію не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Слід також враховувати, що відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Виходячи з обставин справи, слід звернути увагу на те, що на підтвердження наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком позивачкою представлено органу пенсійного фонду трудову книжку №1133 від 15.04.1986 р. та копії довідок №434/02-12 від 15.05.2023 р., №96/01-12 від 14.08.2023 р., №89/01-12 від 14.08.2023 р., №433/01-12 від 01.05.2023 р.

Зокрема, з наданих доказів встановлено наявність у позивачки права на врахування до страхового стажу періоди роботи з 1985 р. по 2000 р. в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника та наданих довідок.

Колегія суддів враховує, що вказані записи трудової книжки засвідчені відповідною уповноваженою (відповідальною) особою, скріплені печатками підприємства, послідовно занесені до трудової книжки та відображають відповідний період робіт позивачки.

При цьому, судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності трудової книжки позивачки, а тому на переконання суду її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначені Управлінням обставини про те, що записи про кількість невідпрацьованих вихододнів не засвідчені належним чином, а саме, відсутні підпис голови колгоспу та печатки за кожний рік, а також дані про реорганізацію колгоспу, на переконання колегії суддів, не можуть поза розумним сумнівом, позбавити позивачку її конституційного права на соціальний захист.

Слід зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

При цьому, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, однак, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем таких дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Таким чином, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивачку конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії. Підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Повторюючись, колегія суддів звертає увагу на те, що трудова книжка позивачки містить дані про періоди трудової діяльності, а сумніви Управління щодо можливості зарахування цих періодів робіт до страхового стражу не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що доводи УПФУ про відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду робіт позивачки до страхового стажу є необґрунтованими та не відповідають законодавству, що регулює спірні правовідносини.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про скасування оспорюваного рішення УПФУ із зобов`язанням Пенсійного фонду зарахувати період робіт до страхового стажу позивачки та повторно розглянути заяву про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, вирішуючи питання щодо органу який слід зобов`язати розглянути заву позивачки про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" колегія суддів зазначає, що в контексті спірних правовідносин, останній розгляд заяви позивачки про призначення пенсії здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, тому саме на цей орган підлягає покладенню обов`язок про повторне вирішення заяви позивачки про призначення пенсії. Натомість, у спірних правовідносинах Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відношенні позивачки не приймалось жодних рішень, у тому числі, оспорюваних за цим позовом, а тому обґрунтованими є доводи апеляційної скарги в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що здійснення судом першої інстанції розподілу судових витрат у цій справі у повній мірі відповідає положенням частини 1 статті 139 КАС України, а також документальним даним, що містяться в матеріалах справи, стосовно розміру витрат позивачки у зв`язку із зверненням з позовом до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає зміні щодо органу на який покладено обов`язок повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії, зарахувавши при цьому до страхового стажу періоду роботи зазначені в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 15.04.1986 р. (із урахуванням вже зарахованих періодів) в колгоспі протягом 1985-2000 років.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення..

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року змінити, зазначивши в абзаці третьому його резолютивної частини органом, на якого покладено обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку від 14.09.2023 р., врахувавши до страхового стажу періоду роботи зазначені в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 15.04.1986 р. (із урахуванням вже зарахованих періодів) в колгоспі протягом 1985-2000 років - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв