Справа № 440/221/25
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/221/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Головка А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправної відмови щодо встановлення статусу особи з інвалідністю; зобов`язання вчинити дії щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у травні 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі автоколони з тридцяти автомобілів Миргородської САТП « 1605» «Полтаваагропромтранс», тобто був залучений до виконання даних робіт у складі формувань цивільної оборони, та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом другої групи, захворювання якого пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв`язку з цим позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видачу посвідчення встановленого зразка. Листом Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області від 04.12.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що поданих позивачем документів недостатньо для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/221/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів його особистої участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою умовою для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Факт участі ОСОБА_1 у період з 01.05.1986 по 07.05.1986 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджено довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 6/365 від 22.12.2017.

Судом встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.08.2019 ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач є інвалідом другої групи, причина інвалідності захворювання пов`язане з роботами по ЛНА на ЧАЕС.

Листом № 2812/А0115/25 від 04.12.2024 Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради повідомило ОСОБА_1 , що наданих позивачем документів недостатньо для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Відсутність документів, які повинні містити інформацію про розпорядчий документ по лінії Цивільної оборони про залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до вказаного формування унеможливлює встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Не погодившись з таким рішенням Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-ХІІ) до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать зокрема особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Пунктами 7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина. "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Таким чином, умовами набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, передбачених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ є, по-перше, настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; по-друге, участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі саме формувань Цивільної оборони.

Відповідно частини 1 статті 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975№ 90 визначено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, передбачених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ, окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідно встановити, що особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Суд оцінюючи доводи позивача про те, що цивільна оборона організовувалася в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувалися громадяни СРСР, зокрема чоловіки у віці від 16 до 60 років, а отже позивач був залучений до ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, виходить з наступного.

Створення цивільної оборони для виконання заходів по ліквідації аварії не означає, що до її складу автоматично залучалися усі працівники підприємств, оскільки у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь також й інші формування, які створювалися в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони.

Суд зазначає, що факт безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в складі формувань Цивільної оборони є істотним, оскільки у іншому випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Надані позивачем документи, не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою умовою для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 року у справі №810/4287/18.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що відповідач в спірних обставинах, які викладені в позові та досліджувалися судом в межах цієї справи, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а отже суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зважаючи, що судом не встановлено підстав для задоволення основної вимоги про визнання протиправною відмови Миргородської міської ради Полтавської області у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, то і вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо встановлення за ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, як похідна, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження підстав та вимог позову позивачем до суду не надано.

Отже, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Головко