Справа № 520/526/25
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 березня 2025 року справа № 520/526/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Григоров Д.В.

при секретарі судового засідання Глівінська Ю.О.,

за участю:

позивача - не прибув,

представника позивача - Ковкін О.В.,

представника відповідача - не прибув ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Дер-м,п.3,пов.2,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2024р., а також ненарахування та невиплати йому заборгованості з пенсії з 01.04.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.04.2021 року на банківський рахунок НОМЕР_2 , код банку 351823, .

В обгрунтування позовних вимог було зазначено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2021 р. виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено, як він вказує, без будь-яких підстав.

Ухвалою суду від 16.01.2025р. відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін. Ухвалою суду від 30.01.2025р. справу було призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін та призначено до розгляду на 18.02.2025р.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено з 01.04.2021р. в зв`язку з надходженням запиту пенсійної справи від 30.12.2020р. № 1774840/20 з ГУ Пенсійного фонду РФ в місті-курорт Сочі Краснодарського краю, куди і було направлено пенсійну справу позивача для отримання пенсії в РФ.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковкін О.В. позовні вимоги підтримав та посилався на ті твердження, які було викладено в позовній заяві.

Представник відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув без повідомлення причин неприбуття.

Ухвалою суду від 25.02.2025р. від ГУ ПФУ у Харківській області було витребувано належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021р., передано його пенсійну справу до міста Сочі.

На виконання ухвали суду відповідач заявою від 03.03.2025р. надав витребувані докази.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули в судове засідання та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особа з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання.

Як свідчать матеріали справи, ГУ ПФУ в Харківській області було отримано «Запрос выплатного дела» від 30.12.2020р. № 1774840/20, який надійшов від УПФ РФ в місті-курорті Сочі Краснодарського краю, відповідно до якого були затребувано пенсійну справу позивача ОСОБА_1 для виплату йому пенсії в РФ як громадянину РФ (паспорт громадянина РФ серія НОМЕР_3 , виданий 25.06.2020р. ГУ МВС РФ по Ростовській області, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 )

В зв`язку з наведеним відповідачем було видано Розпорядження про зняття з обліку ОСОБА_1 від 24.02.2021р. через виїзд до Краснодарського краю, 02.03.2021р. складено Атестат № 24 до пенсійної справи № 185703, який містить відомості про закриття пенсійної справи з 01.04.2021р. Згідно супровідного листа ГУ ПФУ в Харківській області від 02.03.2021р. № 2000-0305-10/30380 вбачається, що пенсійна справа ОСОБА_1 була спрямована до пенсійного органу м. Сочі.

31.10.2024р. позивач звертався до відповідача з заявою, згідно якої просив роз`яснити підстави припинення виплати йому пенсії.

01.11.2024р. позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії на картковий рахунок. Вказана заява була прийнята ГУ ПФУ у Харківській області.

Судом також встановлено, що на зазначені вище заяви було надано відповіді листами від 15.11.2024р. № 32708-34862/А-04/8-2000/24 та від 26.11.2024р. № 33627-34680/А-03/8-2000/24.

За змістом вказаних відповідей позивачу було роз`яснено, що виплата йому пенсії була припинена на запит пенсійного органу м. Сочі, куди було направлено пенсійну справу позивача для продовження виплати пенсії. В поновленні виплат пенсії позивачу було фактично відмовлено з посиланням на те, що позивач не перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Харківській області та не звертався за поновленням виплати пенсії.

Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин полягає в наступному.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Порядок надання до органів Пенсійного фонду України заяв про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший визначено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1.

Відповідно до п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

В даній справі судом було встановлено, що виплату пенсії позивачу було припинено в зв`язку з витребуванням пенсійної справи з міста Сочі для продовження виплати пенсії позивачу в РФ, що обумовлено виїздом на постійне проживання.

Зазначені вище докази, які перебувають в матеріалах справи, цілком спростовують доводи позовної заяви про безпідставне припинення виплати позивачу пенсії без його відома, без складання ним будь-яких заяв та звернень.

Що стосується доводів позовної заяви про те, що позивач в 2021 році звертався до ГУ ПФУ у Харківській області з метою з`ясування причин невиплати пенсії, то на обгрунтування цієї обставини позовна заява містила посилання на лист ГУ ПФУ в Харківській області від 20.05.2021 р. № 2000-0222- 10/68487, який був направлений до пенсійного органу м. Сочі з проханням повернути пенсійну справу ОСОБА_1 .

Оцінюючи ці доводи, суд зауважує, що вказаний лист від 20.05.2021 р. № 2000-0222- 10/68487 було адресовано не позивачу, а пенсійному органу м. Сочі, в ньому не міститься жодних посилань на те, що його надано у відповідь на звернення ОСОБА_1 . Відповідач у наданому до суду відзиві наполягав на тому, що звернення ОСОБА_1 з приводу поновлення виплати пенсії вперше надійшло до ГУ ПФУ в Харківській області 01.11.2024р.

Вказане цілком відповідає наявним у справі доказам, які містять копію заяви позивача від 01.11.2024р., згідно якої він просив поновити виплату йому пенсії.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковкін О.В. на питання суду пояснив, що докази звернення позивача до ГУ ПФУ у Харківській області у 2021 році відсутні. При цьому він зазначив, що позивач мешкав в Україні та постійно хворів, тому до пенсійного органу не звертався.

З врахуванням викладеного судом встановлено, що перше звернення позивача з приводу поновлення виплати йому пенсії було 01.11.2024р. При цьому, 31.10.2024р. позивач звертався до відповідача з заявою, згідно якої просив роз`яснити підстави припинення виплати йому пенсії.

Як зазначалося вище, на вказані заяви було надано відповіді листами від 15.11.2024р. № 32708-34862/А-04/8-2000/24 та від 26.11.2024р. № 33627-34680/А-03/8-2000/24.

За змістом вказаних відповідей позивачу було роз`яснено, що виплата йому пенсії була припинена на запит пенсійного органу м. Сочі, куди було направлено пенсійну справу позивача для продовження виплати пенсії. В поновленні виплат пенсії позивачу було фактично відмовлено з посиланням на те, що позивач не перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Харківській області, його пенсійна справа відсутня.

Доводи позовної заяви містять посилання на норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Надаючи оцінку цим доводам, суд зауважує, що вони не є релевантними до цієї справи, оскільки на час виникнення спірних правовідносин позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ у Харківській області як отримувач пенсії, був зареєстрований з 2014 року на території м. Харкова, виплату йому пенсії було припинено не в зв`язку з перебуванням або виїздом на тимчасово окуповані території, а в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон.

Доводи позовної заяви про те, що позивач насправді протягом 2021-2024 років постійно перебував в Україні належними доказами не підтверджено та вони не спростовують того, що з питання виплати пенсії позивач звернувся до пенсійного органу лише в листопаді 2024 року.

До заяви громадянки ОСОБА_2 , у якій остання стверджувала, що вона є донькою позивача та протягом 2020-2024р. він неодноразово приїжджав до м. Львів, де допомагав у садівництві, суд ставиться критично, визначаючи, що цей письмовий доказ не вказує на постійне мешкання позивача на території України. Так само це не підтверджують копії медичної документації.

Підсумовуючи наведене, суд ще раз звертається до норми ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Суд звертає увагу, що за правовим регулюванням вказаної норми право на виплату сум пенсії виникає у пенсіонера саме в разі їх нарахування, чого в цій справі не встановлено, оскільки таке нарахування не здійснювалось в зв`язку з переданням пенсійної справи позивача до країни-агресорки для продовження виплати пенсії.

Таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021р. та виплати йому «заборгованості», відзначаючи при цьому, що жодної заборгованості з пенсії перед позивачем в пенсійного органу не виникло за відсутності факту нарахування сум пенсії, яке було припинено з законних підстав.

Твердження представника позивача адвоката Ковкіна О.В. про те, що позивач не усвідомлював чому йому з квітня 2021 року не виплачують пенсію, а також його доводи про те, що йому не зрозуміло з яких підстав до ГУ ПФУ в Харківській області з пенсійного органу м. Сочі надійшов запит про надіслання пенсійної справи позивача, суд розцінює як намагання введення суду в оману. Суд наголошує на тому, що в цій справі не здобуто доказів, які свідчать про фальсифікацію пенсійними органами документів, які слугували підставою для зняття позивача з обліку в ГУ ПФУ у Харківській області та направлення його пенсійної справи до пенсійного органу м. Сочі. Доводів про це позовна заява також не містить.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області поновити нарахування та виплату позивачу пенсії, то вони є частково обгрунтованими.

При цьому суд зауважує, що судовим розглядом підтверджено звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії на картковий рахунок, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції на копії цієї заяви.

Фактично відмова у поновленні виплати пенсії мотивована відповідачем тим, що пенсійна справа була направлена за кордон, а з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Суд звертає увагу на те, що пункт 8 розділу IV Порядку № 3-1 та пункт 4.12 Порядку № 22-1 встановлюють порядок та строки надсилання запитів про витребування пенсійних справ та пересилання пенсійних справ у відповідь на такі запити, однак не встановлюють жодних вимог про необхідність поновлення виплати пенсії особі лише після надходження пенсійних справ до органу, що призначає пенсію, за новим місцем фактичного проживання.

Відповідно до пункту 6 розділу IV Порядку № 3-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви. Рішення за результатами розгляду заяви засвідчується підписом керівника органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в пенсійній справі. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 5 днів з дня прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії видає або направляє особі повідомлення із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Суд вважає, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 22.09.2021 за результатом розгляду справи № 308/3864/17.

Відсутність пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії.

Щодо відсутності пенсійної справи позивача, то така має бути відновлена відповідно до вимог чинного законодавства України у зв`язку з її втратою чи знищенням.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 200/3663/16-а.

З врахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково, зобов`язавши відповідача поновити позивачу виплату пенсії з моменту звернення, тобто з 01.11.2024р.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, за наслідками розгляду справи, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, суд уважає, що доводи та аргументи сторін отримали належну оцінку з урахуванням обставин справи.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2024р.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01.11.2024р. на банківський рахунок НОМЕР_2 , код банку 351823, .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2025 р.

Головуючий суддя Д.В. Григоров