Справа № 420/28785/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28785/24

Головуючий І інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 02.12.2024р.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» до Державної служби України з безпеки на транспорті та Відділу державного нагляду (контрою) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2024р. ТОВ «АТП 15107» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Укртрансбезпеки та Відділу державного нагляду (контрою) в Одеській області Укртрансбезпеки, в якому просило суд скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Укртрансбезпеки від 29.07.2024р. №ПШ061783 про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі - 17000 грн.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначає про відсутність правових підстав для накладення на нього спірного адміністративно-господарського стягнення, оскільки його транспортний засіб не був обладнаний заводом-виробником тахографом, а відтак, водій мав індивідуальну контрольну книжку. Також, позивач зазначає, що під час проведення посадовими особами Укртрансбезпеки перевірки транспортного засобу водій надав всі необхідні документи, визначені у ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Ознайомившись із доводами оскаржуваної постанови від 29.07.2024р., позивач вважає її протиправною, винесеною без дослідження усіх обставин та матеріалів справи, без доведення вчинення ним порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому така підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні позову ТОП «АТП 15107» - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 20.01.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2024р. та прийняти нове, яким його позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

07.02.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОП «АТП 15107» та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

24.02.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

25.06.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Укртрансбезпеки, відповідно до направлення від 20.06.2024р. за №000026 на рейдову перевірку, на автомобільній дорозі М-05 «Одеса-Київ» проведено рейдову перевірку транспортних засобів, під час якої зупинено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », водій ОСОБА_1 , власником зупиненого транспортного засобу визначено позивача - ТОВ «АТП 15107».

Так, в ході даної перевірки було встановлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме у зв`язку з відсутністю на час проведення перевірки документів, передбачених ст.39 цього Закону при здійсненні регулярних пасажирських перевезень на міжміському маршруті згідно з трафаретом на лобовому склі «Київ - Білгород - Дністровський», перевізник не забезпечив водія необхідними документами - оскільки на момент перевірки у водія був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа (транспортний засіб не обладнаний тахографом), чим порушено п.6.1 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» (затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010р. №340). Маршрут протяжністю понад 50 км, про що зазначено в акті перевірки від 25.06.2024р. №057933.

В акті від 25.06.2024р. №057933 міститься пояснення водія про те, що транспортний засіб не обладнаний виробником тахографом, а тому останній веде індивідуальну контрольну книжку, яку і було пред`явлено інспектору під час перевірки.

29.07.2024р. на підставі акту №057933, в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Укртрансбезпеки було прийнято постанову №ПШ061783 про застосування до позивача, як власника транспортного засобу, адміністративно-господарського штрафу, відповідно до якої, останнього було притягнуто до відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та стягнуто адміністративно-господарський штраф у розмірі - 17000 грн.

Позивач, не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.07.2024р., вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог і, відповідно, відсутності підстав для їх задоволення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх не обґрунтованими та незаснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту передбачені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III.

Основним завданням державного регулювання і контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг (ч.1 ст.5 Закону № 2344-ІІІ).

Згідно з ч.12 ст.6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до ч.ч.14 та 17 згаданої статті, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, і його територіальних органів, що мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) у відповідності до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт передбачена у «Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567).

Пунктом 2 цього Порядку визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

У силу вимог п.15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, додержання вимог ст.ст.53,56,57 і 59 Закону.

Відповідно до п.21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як передбачено п.п.26,27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або ж надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або ж його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.18 Закону №2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів повинен забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення відносно режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Так, у силу ст.48 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

При цьому, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством, а для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або ж інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Тобто, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених у ст.48 Закону №2344-III віднесено також й інші документи, що передбачені законодавством.

Згідно з вимогами ст.49 Закону №2344-III, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

За порушення ж законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.ст.39,48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III).

У контексті спірних правовідносин, варто зазначити, що порядок установлення, технічного обслуговування і використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначено «Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному» транспорті (затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010р. за №385)

Дана Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

У розумінні п.1.4 вказаної Інструкції №385, адаптація тахографа до транспортного засобу - це оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа «k», характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу «w», ефективного кола шини «l», а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності).

Термін «адаптація тахографа до транспортного засобу», за визначенням ЄУТР (994_016), - це «калібрування».

У свою чергу, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу, а також реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

За змістом п.2.4 Інструкції №385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням вимог п.п.2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до п.3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Пунктом 1.5 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» (затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010р. №340) передбачено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами.

Тахограф - це контрольний пристрій, який встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу.

Як передбачено п.6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водій, який керує транспортним засобом, що не обладнаний тахографом веде індивідуальну контрольну книжку водія (п.6.3 Положення №340).

Тобто, законодавець чітко передбачив, що іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Аналіз же ст.48 Закону №2344-III, у свою чергу, дає підстави для висновку, що законодавцем, при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, не було встановлено їх вичерпний перелік, водночас зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

З урахуванням викладеного, слід зазначити про те, що ст.48 Закону №2344-III передбачена необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законом, тобто, наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або ж індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом.

Отже, за відсутності необхідних документів, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2020р. у справі №820/4624/17 та врахована колегією суддів під час апеляційного перегляду даної справи.

Судовою колегією встановлено, що при здійсненні перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Укртрансбезпеки зафіксовано порушення Закону №2344-III, а саме відсутність протоколу адаптації та перевірки тахографа до транспортного засобу.

Водночас, як уже зазначалося вище, водії, які здійснюють перевезення, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У тому разі, якщо транспортний засіб дійсно не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2020р. у справі №823/1199/17, від 19.08.2019р. у справі №823/5035/15 та від 06.06.2024р. у справі №560/21444/23.

Однак, транспортний засіб позивача, який перевірявся, не був обладнаний тахографом, що, власне, і не заперечується відповідачем. Отже, посадові особи відповідача у такому випадку мали б перевірити наявність у водія індивідуальної контрольної книжки у відповідності до Положення №340.

Натомість, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.06.2024р. №057933, було встановлено лише відсутність протоколу адаптації тахографа за умов відсутності тахографа в автомобілі як такого.

Доказів ненадання водієм під час перевірки індивідуальної книжки відповідачем під час розгляду цієї справи не надано.

Таким чином, суд попередньої інстанції, розглянувши цю справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, і доводи апеляційної скарги вказані висновки спростовують в повному обсязі.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарг, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «АТП 15107» в повному обсязі.

Також, ч.6 ст.139 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду справи, на користь позивача слід відшкодувати судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ, а саме: судовий збір за подання позовної заяви на суму 3028 грн. та апеляційної скарги - 4542 грн. (всього - 7570 грн.).

Керуючись ст.ст.139,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Укртрансбезпеки від 29.07.2024 року №ПШ061783 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» адміністративно-господарського штрафу в розмірі - 17000 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () судові витрати на сплату судового збору у загальній сумі - 7570 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 14.03.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко