Справа № 420/28593/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28593/24

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П. Дата і місце ухвалення: 27.11.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо призначення та виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану ОСОБА_1 у період з 29 вересня 2023 року по 20 червня 2024 року у розмірі 30000 грн.;

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 виплатити додаткову винагороду на період дії воєнного стану ОСОБА_1 за період з 29 вересня 2023 року по 20 червня 2024 року у розмірі 50 000 грн. з урахуванням раніше здійснених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він, будучи мобілізованим до лав Збройних Сил України, проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи. З червня 2023 року військова частина НОМЕР_1 вийшла в район ведення бойових дій для виконання бойових завдань, позивач залишився в пункті дислокації військової частини для організації передислокації залишків особового складу та майна. 21.09.2023р. ОСОБА_1 отримав розпорядження вибути з пункту постійної дислокації та прибути в район виконання бойових завдань військовою частиною, де знаходився до 20.06.2024р. У відповідності до змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, внесених наказом Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566, які набули чинності з 29.09.2023р., позивач набув право на отримання додаткової винагороди згідно з постановою КМУ від 28.02.2022р. №168, у розмірі 50000 грн. Однак, відповідна виплата здійснювалась військовою частиною на користь позивача у розмірі 30000 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо призначення та виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. ОСОБА_1 у період з 29 вересня 2023 року по 20 червня 2024 року у меншому розмірі 30000,00 грн.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. за період з 29 вересня 2023 року по 20 червня 2024 року у розмірі 50000,00 грн. пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань у складі управління штабу військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням раніше здійснених виплат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 27.11.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду. Позовні вимоги за період з жовтня 2023 року ОСОБА_1 заявив у вересні 2024 року. При цьому, додаткова винагорода є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір був відомий позивачу.

Також, апелянт посилається на те, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ від 09.08.2023р. №836, в розмірі 50 000,00 грн. позивачу не виплачувалася, так як він не здійснював відповідних заходів. В межах даної справи ОСОБА_1 не оскаржує накази командира військової частини щодо прийнятого рішення про виплату додаткової винагороди без урахування 50 000,00 грн. Довідка військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2024р. №9278 не може бути доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах, оскільки вона не є довідкою про підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або заходах, яка складається з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що позов ним подано в межах тримісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 233 КЗпП України, який розпочинає свій відлік з моменту отримання позивачем письмового повідомлення про суми, нарахуванні та виплачені йому при звільненні. До того ж, проходження ОСОБА_1 військової служби в особливий період в умовах воєнного стану у зоні ведення бойових дій об`єктивно вплинуло на реалізацію останнім права на захист. Позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати, що відповідно до штатного розпису військової частини НОМЕР_1 посада, яку займав ОСОБА_1 у період служби, входить до штабу військової частини НОМЕР_1 , що свідчить про відповідність позивача умовам для отримання додаткової винагороди на період дії воєнного стану у розмірі 50 000,00 грн. Відповідачем не доведено, що позивач, перебуваючи більше 9 місяців у зоні бойових дій та виконуючи свої посадові обов`язки у складі штабу військової частини, не залучався до оперативного (бойового) управління військовою частиною та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 19.01.2023р. по 20.06.2024р. ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2023р. №257 визнано таким, що переміщений до нового місця дислокування військової частини НОМЕР_1 - в ОТУ ОСОБА_2 , військовослужбовця управління штабу військової частини НОМЕР_1 - підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 , з 22 вересня 2023 року.

Підстава: бойове розпорядження оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.06.2023р. №БР 2192, рапорт підполковника ОСОБА_1 №18698 від 23.09.2023р.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2024р. №9278 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, підполковник ОСОБА_1 у період з 23.09.2023р. по 06.01.2024р. та з 21.01.2024р. по 20.06.2024р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Лиман Краматорського району Донецької області.

Підстави: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2023р. №257; журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2023р. №19г; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.06.2024р. №176.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, у період з 29 вересня 2023 року по 20 червня 2024 року йому виплачувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі 30000,00 грн.

Вважаючи, що за період з 29.09.2023р. по 20.06.2024р. йому має бути нарахована та виплачена додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, у розмірі 50000,00 грн. ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, визнав обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки з наданих останнім доказів вбачається, що ОСОБА_1 є військовим, який виконував бойові (спеціальні) завдання у складі управління штабу військової частини НОМЕР_1 , яка здійснювала оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно. При вирішенні спору судом враховано довідку відповідача від 22.06.2024р. №9278, якою підтверджено участь у спірний період ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Лиман Краматорського району Донецької області, а також витяги з журналу ведення бойових дій №19т від 13.06.2024р., з яких вбачається ведення воєнних (бойових) дій підрозділами військової частини НОМЕР_1 на лінії бойового зіткнення та виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань. При цьому, територія Лиманської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області віднесена до зони ведення бойових дій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991р. (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на час розгляду справи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі - Постанова №168) установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди.

Відповідно до п.1 Постанови №168 (у редакції Постанови КМУ №836 від 09.08.2023р., яка у частині виплати додаткової винагороди застосовується з 1 червня 2023 року) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством внутрішніх справ, але не більше ніж до 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 (далі - Порядок №260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України.

Згідно з наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44, який застосовується з 01 лютого 2023 року, Порядок №260 доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», пунктом 1 якого передбачено, що управління (штаб) угруповання військ (сил) - тимчасово утворений рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України орган військового управління, призначений для виконання функцій з управління військами (силами) в ході відсічі повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі управління (штаб) оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угруповання військ (сил), тактичної групи.

За змістом пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою №168 виплачується в таких розмірах:

50000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)), затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців (пункт 5 розділу XXXIV Порядку №260).

Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України (абзац перший пункту 6 розділу XXXIV Порядку №260).

Керівниками пунктів управління, управлінь (штабів) угруповань військ (сил), командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил) (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць (абзац перший пункту 7 розділу XXXIV Порядку №260).

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункту 8 розділу XXXIV Порядку №260).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, для отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі 50000,00 грн. військовослужбовці, перелік яких наведений у п.1 Постанови №168, повинні: виконувати бойові (спеціальні) завдання, бути при цьому у складі, зокрема, в штабі військової частини, яка здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2023р. №257 підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 , переміщено до нового місця дислокування військової частини НОМЕР_1 (штаб управління військової частини) в ОТУ ОСОБА_2 .

Згідно витягів з наказів Головнокомандувача Збройних Сил України про визначення ведення районів ведення воєнних (бойових) дій у спірний період, територія Лиманської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області віднесена до зони ведення бойових дій.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено проходження позивачем у спірний період військової служби у складі штабу військової частини НОМЕР_1 , яка здійснювала оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення.

Водночас, перебування військовослужбовця в складі штабу управління військової частини у районах ведення бойових (воєнних) дій без виконання відповідним військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань не є підставою для виплати йому додаткової винагороди у підвищеному до 50000,00 грн розмірі.

При вирішенні спору судом першої інстанції враховано довідку військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2024р. №9278, в якій зазначено, що в період з 23.09.2023р. по 06.01.2024р., з 21.01.2024р. по 20.06.2024р. ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Лиман Краматорського району Донецької області.

Апелянт вважає необґрунтованим прийняття судом до уваги вказаної довідки, зазначивши, що вона не є довідкою про підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або заходах, яка складається з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Дійсно, вказана довідка не є належним доказом виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у складі командування та штабу військової частини у спірний період в розумінні пункту 4 розділу ХХХІV Порядку №260.

При цьому, в матеріалах справи містяться витяги з журналу ведення бойових дій №19т від 13.06.2024р., з яких вбачається ведення воєнних (бойових) дій підрозділами військової частини НОМЕР_1 на лінії бойового зіткнення та виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань.

У відповідних витягах міститься вказівка на бойові розпорядження з грифом для службового користування.

Колегія суддів наголошує, що виплата додаткової винагороди у період дії воєнного стану чи то у розмірі 30 000,00 грн. чи у розмірі 50 000,00 грн. в будь-якому випадку пов`язана з виконанням бойових (спеціальних) завдань.

З наявних в матеріалах справи розрахунків грошового забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що з вересня 2023 року по червень 2024 року позивач щомісяця отримував винагороду пропорційно дням участі у бойових (спеціальних) завданнях з розрахунку 30 000,00 грн. та 100 000,00 грн. (залежно від змісту бойових завдань).

Зазначене додатково свідчить про виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у спірний період в складі штабу військової частини НОМЕР_1 , яка здійснювала оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення, за що ОСОБА_1 отримував додаткову винагороду з розрахунку 30 000,00 грн., а не 50 000,00 грн., як це передбачено Постановою №168.

Для можливості виплати військовослужбовцю додаткової винагороди в розмірі 50 000,00 грн. має значення саме структурне утворення військ, де виконуються бойові завдання. Відповідно до штатного розпису військової частини НОМЕР_1 посада, яку займав ОСОБА_1 у період служби, входить до штабу військової частини НОМЕР_1 , що свідчить про відповідність позивача умовам для отримання додаткової винагороди на період дії воєнного стану у розмірі 50 000,00 грн.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 таких висновків суду не спростовують.

Що ж до посилань апелянта на подання позивачем даного позову до суду із пропуском строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

За правилами ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення статті 122 КАС не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 31.05.2024р. №236 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п.п. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Судом першої інстанції встановлено та апелянтом не заперечується, що 20.06.2024р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення. Того ж дня, позивач отримав розрахунок при звільненні з військової служби.

За висновками суду першої інстанції, передбачений ч.2 ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Колегія суддів критично ставиться до такого висновку суду першої інстанції, оскільки у даній справі вимоги ОСОБА_1 стосуються нарахування та виплати заробітної плати під час проходження ним публічної служби у період з з вересня 2023 року та безпосередньо не пов`язані з фактом його звільнення та виплатою всіх сум, які належать виплаті при звільненні.

Однак, при вирішенні даного спору колегія суддів враховує пояснення ОСОБА_1 , що у спірний період (з 29 вересня 2023 року по 20 червня 2024 року) він перебував у складі штабу військової частини НОМЕР_1 , яка здійснювала оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення, виконував бойові (спеціальні) завдання, що об`єктивно вплинуло на реалізацію останнім права на захист.

Зазначене дає підстави колегії суддів для висновку, що строк звернення з позовом до суду в частині вимог, заявлених за період 29 вересня 2023 року по 12 червня 2024 року пропущено з поважних причин. Підстав для залишення позовної заяви без розгляду колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 березня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук