Справа № 600/5466/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5466/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині порушення процедури призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації;

- визнати протиправним та скасувати всі накази, розпорядження тощо, видані ІНФОРМАЦІЯ_4 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про прийняття його до проходження військової служби;

- визнати протиправним і скасувати наказ (частину наказу) командира військової частини НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про зарахування його до списків особового складу військової частини, про призначення його на відповідну посаду, про прийняття ним справ та посади і вступ до виконання ним обов`язків за посадою у даній військовій частині;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та її командира прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі списків особового складу військової частини.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що його було протиправно призвано на військову службу під час мобілізації. Так, 17 листопада 2024 року позивач, перебуваючи у м. Чернівці, у примусовому порядку був направлений представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки на військово-лікарську комісію, яка була проведена поверхнево та формально, без урахування факту наявності у позивача проблем зі станом його здоров`я, а в подальшому був направлений на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Позивач не погоджується з такими діями і вважає їх протиправними, оскільки він є батьком неповнолітньої дитини, яка має інвалідність з народження, що є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вказано, що позивач надавав до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідні документи, які підтверджують наявність підстав для надання йому відстрочки, проте всупереч наведеному відносно позивача було прийнято протиправні накази про призов на військову службу та зараховано його до списків особового складу військової частини. Також позивач посилався на довідку військово-лікарської комісії від 30 листопада 2023 року №7530/23, в якій зазначено про непридатність позивача до військової служби.

Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідачів та встановлено строк для їх подання.

Після відкриття провадження у даній справі до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання, в якому містилось прохання замінити неналежного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Подане клопотання було обґрунтовано тим, що після перевірки викладених у позові обставин було виявлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не здійснювалося жодних мобілізаційних заходів по відношенню до позивача. Разом з цим скеровування позивача на медичну комісію, включення його до списків команди на відправку та призов на військову службу під час мобілізації здійснювалось представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_4 не виникало спірних відносин, що свідчить про безпідставність заявлення даного позову саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року встановлено ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання до суду заяви із поясненнями щодо питання заміни неналежного відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на належного ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за пред`явленими позовними вимогами.

Ухвалою суду від 13 січня 2025 року заяву представника позивача про залучення співвідповідача у даній справі задоволено; залучено до участі в даній справі співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ; встановлено співвідповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано докази.

До суду від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що станом на 17 листопада 2024 року (день призову на військову службу) у позивача були відсутні військово-облікові документи у паперовій або електронній формі (відомості з реєстру «Оберіг», «Резерв+» або порталу «Дія»), які вказували би на те, що ОСОБА_1 є заброньованим військовозобов`язаним або користується відстрочкою від призову на військову службу під час мобілізації. Відповідні дані були відсутні і в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У зв`язку з цим позивач підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Вказуючи на законність оскаржуваного наказу про призов позивача на військову службу та наказу про подальше зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Ухвалою суду від 28 січня 2025 року клопотання представника позивача про залучення співвідповідача у справі повернуто заявнику без розгляду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02 серпня 2011 року, виданого виконкомом Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області.

Як вбачається із заключення ЛКК №540 від 21 листопада 2024 року, ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю.

Наявність у ОСОБА_2 інвалідності також підтверджується індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №218 від 06 грудня 2023 року, яка заповнена та видана ОКНП «Чернівецька області психіатрична лікарня».

17 листопада 2024 року ОСОБА_1 проходив військово-лікарську комісію, за результатами якої він був визнаний придатним до військової служби. Вказане підтверджується довідкою ВЛК від 17 листопада 2024 року №203/4172.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 листопада 2024 року №600 ОСОБА_1 було призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у складі команди військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2024 року №337 ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 18 листопада 2024 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, і вважається таким, що з 18 листопада 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

За таких обставин позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду судом цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ №69/2022).

Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції станом на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII встановлено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №2232-ХІІ на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Відповідно до частини одинадцятої статті 38 Закону №2232-XI призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до абзаців 1-4 частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президент України №1153/2008 від 10.12.2008 року (далі - Положення №1153/2008 у редакції на час виникнення спірних відносин), громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з підпунктом 1 пункту 252 Розділу XIV Положення №1153/2008 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абзацом 1 пункту 253 Розділу XIV Положення №1153/2008 встановлено, що призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з абзацами першим, другим частини п`ятої статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 23 Закону №3543-XII визначені підстави для надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Як вбачається зі змісту позову, позивач стверджує, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону №3543-XII.

Так, згідно з пунктом 5 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Кабінетом Міністрів України постановою від 16 травня 2024 р. №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560 у редакції на час виникнення спірних відносин).

Згідно приписів пунктів 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Абзацом першим пункту 58 Порядку №560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відповідно до абзаців першого-шостого пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, право військовослужбовця на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації реалізується шляхом особистого подання ним на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.

Суд зауважує, що право на надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 18 січня 2024 року (справа № 280/6033/22) та від 01 жовтня 2024 року (справа №160/10728/23), яку суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як свідчать наявні у справі матеріали, син позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є дитиною з інвалідністю з 2016 року, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №218 від 06 грудня 2023 року.

Водночас, зазначаючи про наявність підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, позивач не надав суду жодних належних доказів того, що він у відповідності до вимог Порядку №560 звертався до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з відповідною заявою про оформлення (надання) відстрочки.

В матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що станом на день призову на військову службу під час мобілізації (17 листопада 2024 року) ОСОБА_1 оформлено (надано) у встановленому законом порядку відстрочку від призову.

Крім цього, як зазначив Верховний Суд у постановах від 18 січня 2024 року (справа №280/6033/22) та від 01 жовтня 2024 року (справа №160/10728/23), нормами частини одинадцятої статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військовозобов`язаних та резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Вказане також передбачено і вимогами підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, якими передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку та особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про актуальні сімейні обставини.

Як вбачається зі змісту доводів позову, в такому стверджується, що ОСОБА_1 надавав територіальному центру комплектування та соціальної підтримки документи, які надають право на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону №3543-XII.

Проте позивачем не було надано суду жодних належних доказів того, що під час вчинення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки мобілізаційних заходів відносно ОСОБА_1 останнім було надано документи, які підтверджують наявність інвалідності у сина позивача ОСОБА_2 .

Станом на 17 листопада 2024 року (день призову позивача на військову службу під час мобілізації) у ОСОБА_1 були відсутні будь-які військово-облікові документи (в паперовій або електронній формі), які свідчили би про наявність у нього оформленої відстрочки від призову або належним чином оформленого бронювання.

Стосовно наявного у матеріалах справи заключення ЛКК №540, в якому вказано, що ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю віком до 18 років, то таке суд оцінює критично, адже вказане заключення було видано 21 листопада 2024 року, тобто через 4 дні після винесення відносно позивача наказу про призов на військову службу під час мобілізації.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позову про порушення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку з наявністю у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки таке право не було реалізоване ОСОБА_1 у встановленому законом порядку до моменту призову його на військову службу.

Щодо посилань позивача на те, що він має обмеження по стану здоров`я, чого не було враховано військово-лікарською комісією під час проведення медичного огляду, то такі суд також оцінює критично, адже позивачем у даному позові не оскаржується довідка ВЛК від 17 листопада 2024 року №203/4172, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано придатним до військової служби.

Також у позові не наведено жодних доводів і щодо порушення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (у тому числі й військово-лікарською комісією при ТЦК та СП), процедури проведення медичного огляду ОСОБА_1 та проходження ним ВЛК в цілому.

Крім цього, суд відхиляє посилання позивача на довідку військово-лікарської комісії від 30 листопада 2023 року №7530/23, згідно з якою ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, оскільки, як вбачається зі змісту цієї довідки, головою комісії ВЛК не було затверджено висновок про непридатність ОСОБА_1 до військової служби і вказано про необхідність здійснення повторного огляду позивача ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 .

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про правомірність призову позивача на військову службу під час мобілізації. У даних спірних відносинах позивачем не доведено того, що він скористався правом на оформлення (надання) відстрочки з вчиненням для цього усіх необхідних дій, і того що станом на день призову на військову службу позивач мав належним чином оформлену (надану) у встановленому законом порядку відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_5 доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно. Тому, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 14 березня 2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідачі ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ); військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ); ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя О.П. Лелюк