Справа № 160/3365/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2024 рокуСправа №160/3365/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-2) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
06.02.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати до страхового стажу періоди провадження ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 19.12.1995р. по 31.12.2003р., з 01.01.2004р. по 14.03.2017р. у повному обсязі, відповідно до п.3-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3365/24 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 28.02.2024 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи.
26.02.2024р. в системі «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстрований судом 27.02.2024р., в якому відповідач-2 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що при зверненні позивач не надала довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків за період з 19.12.1995р. по 01.07.2000р., а також не надано визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку, довідки з податкової інспекції з інформацією про сплату податку за спірний період, а сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування до її страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності. В індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані про сплату страхових внесків відсутні, а тому відповідач-2 не має законних підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності з 19.12.1995р. по 31.12.2003р. та з 01.01.2004р. по 14.03.2017р. За таких обставин, відповідач-2 вважає, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому пред`явлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.
05.04.2024р. в системі «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зареєстрований судом 05.04.2024р., в якому відповідач-1 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що за принципом екстериторіальності заява позивача від 24.10.2024р. про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та ухвалено рішення від 30.10.2024р. про відмову в призначенні пенсії через відсутність у позивача необхідного страхового стажу. За матеріалами відмовної пенсійної справи страховий стаж позивача складає: 16 років 08 місяців 18 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, відтак, право на пенсію вона матиме з 06.07.2025р. Окрім того, відповідач-1 зазначив, що заява позивача від 24.10.2023р. про призначення пенсії за віком не була предметом розгляду Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та рішення про відмову в призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось, а тому вимоги до цього органу є необґрунтованими.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.10.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Позивач, вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за віком, а також у зарахуванні спірних періодів здійснення підприємницької діяльності до її страхового стажу, звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Згідно з абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017р., внесено зміни до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а саме доповнено пунктом 31.
Так, з 11.10.2017 року відповідно до підпункту 1 пункту 31 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Отже, належним доказом, яким підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, може підтвердити свій стаж з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року може бути довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності або спеціальний торговий патент, або свідоцтво про сплату єдиного податку, або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідка про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року документ, що підтверджує сплату ним страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, а саме: довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
При цьому, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці за період до 01 травня 1993 року, а також, час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, може бути зарахований до їх трудового стажу виключно за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.
Водночас, належними доказами, якими підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
З поданих доказів слідує, що 19.12.1995 року позивач отримала свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності серії ВОО №384844 на прізвище « ОСОБА_2 », яке в подальшому у зв`язку з укладенням шлюбу було змінено на « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 », що підтверджується наданими копіями свідоцтв про укладення шлюбу.
В подальшому, бланк свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності був змінений на свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В00 № 384850.
В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що у спірні періоди вона була платником єдиного податку, проте докази сплати єдиного податку (квитанції тощо) у неї не збереглися.
При цьому жодних доказів того, що в спірний період ОСОБА_1 як фізична особа - підприємець здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (була платником єдиного податку) (свідоцтва про сплату єдиного податку за цей період або довідки, виданої податковою інспекцією про перебування на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням саме спрощеної системи оподаткування та інформації про сплату податку тощо) позивачем не надано.
Таким чином, стверджувати, що належним доказом підтвердження стажу позивача за спірний період може бути довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності (свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії ВОО №384844, серії В00 № 384850), відсутні, позаяк довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності може підтверджувати стаж за вказаний період лише підприємця, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а позивачем докази здійснення підприємницької діяльності саме на спрощеній системі оподаткування у спірний період ані до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, ані до суду подано не було.
Також позивачем не надано ні до пенсійного органу, ні до суду жодних доказів сплати ним страхових внесків протягом спірних періодів здійснення підприємницької діяльності. Відомості про сплату страхових внесків за вказані періоди також відсутні у відповідачів та не встановлено судом під час судового розгляду справи.
З наданої позивачем довідки форми ОК-5 слідує, що відомості про неї, як про страхувальника в Індивідуальних відомостях Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.01.2004р. по 14.03.2017р. відсутні. В реєстрі наявна лише інформація про двох страхувальників Управління соціального захисту населення Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради та Дніпродзержинське управління по експлуатації газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз».
Таким чином, суд вважає, що відповідач-2, приймаючи спірне рішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності не можуть бути зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 , а тому підстави для визнання протиправним та скасування цього рішення відсутні, як, відповідно, і відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про зобов`язання зарахувати спірні періоди здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу позивача.
Також суд зауважує, що факт здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію не є належним доказом підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.
Крім того, суд вважає обґрунтованими заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині, що оскаржуване рішення не було прийнято цим органом, відтак, останній є неналежним відповідачем у цій справі, тож у задоволенні позовних вимог до нього також слід відмовити.
З огляду на наведене у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до ст.139 КАС України позивачеві не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова