Справа № 420/28795/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, щодо невизнання права на встановлення статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни" та видачі "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" й відмови у наданні статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни" та видачі "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради надати статус "особи з інвалідністю внаслідок війни" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно п.2. ч.2. ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з дня порушення права - 06.09.2024 року;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни", відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ № 302 від 12.05.1994 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 30 серпня 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ, наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 29 листопада 2012 року №624о/с звільнений у запас ЗСУ за ст. 64 п. "б" через хворобу.

Згідно свідоцтва про хворобу від 26.11.2012 №1379/2, виданого ВЛК Головного управління МВС України в Одеській області, захворювання (травма) пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Травма отримана позивачем при виконанні службових обов`язків в рамках проведення заходів по розшуку й затриманню по "гарячих слідах" осіб, якими скоєно злочин. В результаті травмування позивач в період з 30 квітня по 29 травня 2001 року перебував в реанімаційному відділенні МКЛ-1 м. Одеси.

Згідно Акту про нещасний випадок (у тому числі поранення) форми Н-1, винесено висновок: «нещасний випадок стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків».

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 25.02.2013 серії 10ААА №968201, за результатами першого огляду тимчасово встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, визначено термін наступного переогляду та подальшими переоглядами.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 08.07.2024 серії 12ААД №073936, за результатами повторного (наступного) огляду встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, інвалідність встановлена безстроково.

За вказаних обставин МВС та Пенсійним фондом України призначено пенсію, 07 серпня 2024 року видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 з терміном дії "довічно" у зв`язку із призначенням пенсії по інвалідності, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

Позивач вважає, що він має право на статус особи з інвалідністю внаслідок війни згідно пункту 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII, а саме: як особа начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, яка стала інвалідом внаслідок травми, одержаної під час виконання службових обов`язків, зокрема, ЗЧМТ, забій головного мозку, забиту рану голови, 30 квітня 2001 року, внаслідок чого медико-соціальною експертною комісією встановлено позивачу довічно 2 групи інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

Ухвалою від 18.09.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

27.09.2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 був старшим інспектором з особливих доручень відділу моніторингу та юридичного забезпечення УДАІ ГУМВС України в Одеській області, майор міліції. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 08.07.2024 серії 12ААД № 073946 позивача визнано особою з інвалідністю, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, яка отримана в 2001 році. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 26.11.2012 № 1379/2 медичною (військово-лікарською) комісією ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Відповідач вказав, що для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" необхідною є наявність таких умов як отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Віднесення особи до категорії «особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до статті 7 Закону безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 Закону.

Статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідач зазначив, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням службових обов`язків в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до наданої довідки МСЕК позивачу встановлено 2 групу інвалідності, причиною зазначено травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків. Враховуючи вищевикладене, травма, яку отримав ОСОБА_1 під час проходження служби в органах внутрішніх справ та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана з участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, тому не є достатньою підставою для надання позивачу статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни», у зв`язку з чим заявнику була надана відповідь про відсутність підстав для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 30.08.1996 по 30.11.2012.

Позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 30.11.2012 року на підставі наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 624 о/с від 29.11.2012 року у запас ЗСУ за ст. 64 п. «б» через хворобу.

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 21.11.2012, Акту № 1 про нещасний випадок (у тому числі поранення) форми Н-1, затвердженого 21.11.2012 року, 30.04.2001 року о 22:00 годині під нас несення служби ОСОБА_1 у форменому одязі, з табельною вогнепальною зброєю, разом з старшим інспектором ДПС ОБ ДПС ДАТ ОМУ УМВС Україна в Одеській області старшим лейтенантом міліції Русовим А.М. на службовому автомобілі ВАЗ 2106 номерний знак НОМЕР_3 , черговим по ВДАІ ОМУ були направлені на вул. Балківську, де було помічено автомобіль, схожий на той, який знаходився в розшуку Центральним РВ ОМУ УМВС у зв`язку з пограбуванням. Під час руху з ввімкненими проблисковими маячками червоного кольору та звуковою сигналізацією на перехресті вул. Водопровідна - вул. Лопатто в м. Одеса при повороті на вул. Лопатто на зелений сигнал світлофору з додатковою секцією при закінченні маневру автомобіль Тойота Корола номерний знак НОМЕР_4 здійснив зіткнення з патрульним автомобілем, рухаючись на червоний сигнал світлофору. ОСОБА_1 знаходився на правому передньому сидінні службового автомобіля, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку 1-го ступеню, забитої рани голови, з якими був госпіталізований до МКЛ-1 м. Одеса, де знаходився на лікуванні з 30 квітня по 29 травня 2001 року. На підставі акту № 82 - Д/2190 судово-медичного обстеження Одеського обласного бюро СМЕ від 31.05.2001 року тілесні ушкодження ОСОБА_1 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно вказаного Акту про нещасний випадок (у тому числі поранення) форми Н-1, винесено висновок: «нещасний випадок стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків».

Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 1379/2 від 26.11.2012р. ВЛК ГУ МВС України в Одеській області встановила, що ТРАВМА, ТАК, ПОВ`ЯЗАНА З ВИКОНАННЯМ СЛУЖБОВИХ ОБОВ`ЯЗКІВ. ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ З ПРОХОДЖЕННЯМ СЛУЖБИ В ОРГАНАХ ВНУТРІШНІХ СПРАВ.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 25.02.2013 серії 10ААА №968201, за результатами першого огляду тимчасово встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, визначено термін чергового переогляду 22.02.2014.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 08.07.2024 серії 12ААД №073936, за результатами повторного (чергового) огляду встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, інвалідність встановлена безстроково.

12.08.2024 року позивач звернувся до відповідача через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради зі зверненням М1-179842-ф/о про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення/довідки.

У відповідь на звернення позивача про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, видачі посвідчення, Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради було надано письмову відмову за вих. №04-М-28150/1-о від 06.09.2024 року, в якій зазначено, що віднесення особи до категорії «особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 Закону. Статтею 4 Закону встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. За довідкою до акта огляду МСЕК від 26.06.2024 року серія 12 ААД № 073946 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю, травма якої пов`язана з виконанням службових обов`язків. Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що права на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення позивач не має.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону №3551-XII.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскільки він отримав травму під час виконання службових обов`язків, це, на його думку, є підставою для застосування до спірних правовідносин п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктів 1 та 2 частини 2 ст.7 Закону № 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами (п.1); осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами (п.2).

З огляду на вказане, згідно з п.2 ч.2 ст.7 Закону 3551-XII для визначення права на встановлення статусу особа з інвалідністю внаслідок війни підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Сукупний аналіз статей Закону № 3551-XII доводить, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону №3551, безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття ветеран війни, яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

З наявних у справі медичних документів вбачається, що позивач отримав травму під час виконання службових обов`язків, перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ, але виконання службових обов`язків не було пов`язано з безпосередньою участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, та травма, яку отримав позивач та внаслідок якої позивачу встановлено інвалідність, не пов`язана з участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а, від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18, що підлягають обов`язковому врахуванню судом першої інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів Верховного Суду погодилася із висновком суду апеляційної інстанції, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття ветеран війни, яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Вказані висновки є застосовними у тому числі й до осіб, які перелічені у п.2 ч.2 ст.7 Закону № 3551-XII, про що Верховний Суд зазначив у постанові від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а. З часу ухвалення вказаної постанови позиція Верховного Суду зі спірних правовідносин є незмінною.

Решта доводів і заперечень позивача висновків суду не спростовують, такі доводи суперечать викладеним вище висновкам Верховного Суду, а тому не беруться судом до уваги.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення, діяв правомірно, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача надати позивачу статус "особи з інвалідністю внаслідок війни", посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та нагрудного знаку "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (адреса: вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65074, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів