Справа № 420/30727/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30727/24

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправними дії Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у проведенні державної реєстрації народження дитини, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (медичний висновок №НА4К-7555-7Х9Т-4К5Т), батьками якої є вона, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , шляхом складання актового запису про народження із зазначенням в графі «мати» - ОСОБА_1 , в графі «батько» - ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача провести державну реєстрацію народження дитини, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (медичний висновок №НА4К-7555-7Х9Т-4К5Т), батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом складання актового запису про народження із зазначенням в графі «мати» - ОСОБА_1 , в графі «батько» - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона з червня 2020 року перебуває з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується медичним висновком про народження № НА4К-7555-7Х9Т-4К5Т та довідкою Центру перинатальної допомоги міської клінічної лікарні №10 від 26.08.2024 року за вих. №23/2.

Позивач разом із батьком дитини ОСОБА_2 звернулися до відповідача із спільною письмовою заявою про визнання батьківства, створення актового запису про народження дитини та видачі свідоцтва про її народження на підставі п.1 ч.2 ст.125, ч.1 ст.126 Сімейного кодексу України, однак відповідач протиправно відмовив у задоволенні заяви з підстав втрати чинності паспортного документу позивача.

Позивач зазначила, що строк дійсності її паспортного документу як громадянки Російської Федерації закінчився 24.08.2022 року, однак з 2006 року вона перебуває та проживає на території України на законних підставах, що підтверджується посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 22.11.2012 року та посвідкою на постійне проживання від 18.02.2022 року за № НОМЕР_2 , запис №726, орган, що видав - 5103, підстава видачі - 02/06. Викладене підтверджується і листом ГУ ДМС в Одеській області. Позивач наголосила, що дії відповідача порушують її права, а також права її новонародженої доньки на офіційне визнання народження, та гарантованих Конституцією України прав людини, унеможливить набуття громадянства України за народженням у відповідності із положеннями ст. 7 Закону України "Про громадянство України". Відсутність актового запису про народження також призведе до порушення прав дитини на охорону її здоров`я та отримання необхідних медичних послуг, в т.ч. необхідних та обов`язкових щеплень.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що при аналізі наданих позивачем та третьою особою документів встановлено, що мати дитини та особа, що хоче визнати батьківство у зареєстрованому шлюбі не перебувають, а паспортний документ матері втратив дійсність. Пунктом 3 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану України, затверджених наказом Міністерства юстиції в Україні від 18.10.2000 року за №52/5 (у редакції наказу Мін`юсту від 24.12.2010 року за №3307/5) встановлено, що для державної реєстрації актів цивільного стану подаються документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації, а також паспорт громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства заявника, та посвідка на постійне чи тимчасове проживання або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України. Так, заявником надано недійсний паспортний документ з відповідним перекладом та завірені нотаріально, строк дійсності паспортного документу гр. ОСОБА_1 закінчився 24.08.2022 року та в позові позивач не заперечує факту недійсності паспортного документу. На підставі поданих заявниками документів, з урахуванням вимог чинного законодавства, Відділ прийшов до вмотивованого висновку, щодо неможливості реєстрації народження на підставі заяви про визнання батьківства у зв`язку з протермінованим паспортним документом гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно 22.08.2024 року та 18.09.2024 року заявниці було надано письмове роз`яснення. Додатково позивачу повідомлено про можливість визнання батьківства в судовому порядку за правилами цивільного судочинства.

Відповідач зазначив, що ним запропоновано позивачу зареєструвати народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України (із зазначенням відомостей про батька за заявою третіх осіб), а відомості про матір вказуються ті, які містяться у медичному свідоцтві про народження дитини без пред`явлення паспортного документа матері. Додатково позивачу роз`яснено, що після реєстрації народження, у будь - який момент є можливість внесення змін до актового запису про народження в частині громадянства матері та відомостей про батька, проте позивач відмовилась.

Третя особа подала пояснення по справі, в яких повністю підтримано позицію позивача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач сама відмовилась від отримання свідоцтва про народження дитини.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила в Центрі перинатальної допомоги КНП «МКЛ №10» дівчинку, що підтверджується, зокрема, довідкою ЦПД КНП «МКЛ №10» ОМР від 26.08.2024 року №23/2.

06 серпня 2024 року ОСОБА_1 (громадянка РФ) та ОСОБА_2 (громадянин України) звернулись до Відділу державної реєстрації актів у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із спільною заявою про визнання батьківства, створення актового запису про народження дитини та видачі свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 . У заяві вказано, що при народженні було створено медичний висновок про народження НА4К-7555-7Х9Т-4К5Т.

До вказаної заяви додано засвідчену перекладену копію паспорта матері, засвідчену копію паспорта батька, засвідчену копію посвідки на постійне проживання матері.

Відповідач листом №22/24.23-116 від 22.08.2024 року повідомив, що при аналізі наданих документів встановлено, що мати дитини ( ОСОБА_1 , громадянка Російської Федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та особа, що хоче визнати батьківство ( ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у зареєстрованому шлюбі не перебувають, а також паспортний документ матері втратив чинність 24.08.2022 року. Крім того, медичний висновок про народження, наданий для авторизації, не відповідає даним в реєстрі пацієнтів. Також з посиланням на окремі положення нормативних актів та на підставі статті 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, відповідачем рекомендовано здійснити реєстрацію народження дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України або вирішувати це питання у судовому порядку.

18 вересня 2024 року після усунення відповідним медичним органом помилки у медичному висновку про народження дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно звернулись до відповідача із спільною заявою про визнання батьківства, створення актового запису про народження дитини та видачі свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 .

До вказаної заяви додано засвідчену перекладену копію паспорта матері, засвідчену копію паспорта батька, засвідчену копію посвідки на постійне проживання матері.

За результатами розгляду заяви відповідач листом №30/24.23-116 від 18.09.2024 року повідомив, мати дитини ( ОСОБА_1 , громадянка Російської Федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та особа, що хоче визнати батьківство ( ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у зареєстрованому шлюбі не перебувають, а також паспортний документ матері втратив чинність 24.08.2022 року. Відповідачем рекомендовано здійснити реєстрацію народження дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України або вирішувати це питання у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на недійсність паспортного документа позивача, як на підставу для відмови у державній реєстрації народження дитини, не може бути визнане правомірним та обґрунтованим, оскільки позивач документована посвідкою на постійне проживання, яка є чинною.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Першочергово колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові по справі № 420/11422/21 від 16 лютого 2023 року, відповідно до якої у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану (в даному випадку провести реєстрацію акту цивільного стану), суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду в таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення.

Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Судова колегія наголошує, що предметом даного спору є відмова відповідача зареєструвати актовий запис про народження дитини, із зазначенням як мати так і батька в ньому, через протермінований паспортний документ матері - ОСОБА_1 .

Вказане виключає необхідність встановлення певних юридичних фактів, що б віднесло даний спір в цивільно-правову площину, а отже даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 49 Цивільного кодексу України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 № 2398-VI (далі - Закон №2398-VI).

За приписами ст. 2 Закону №2398-VI актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2398-VI) відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

За приписами ч.1, ч.2 ст.9 Закону № 2398-VI, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Частиною 5 статті 9 Закону №2398-VI встановлено, що правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Статтею 13 Закону № 2398-VI врегульована державна реєстрація народження фізичної особи та її походження.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 цієї статті, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Частиною 4 цієї статті визначено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

З викладеного вбачається, що державна реєстрація народження дитини є обов`язковою та проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків у порядку, визначеному правилами проведення державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених Міністерством юстиції України.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо: 1) державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; 2) державна реєстрація повинна проводитися в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; 3) з проханням про державну реєстрацію звернулася недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень.

Особливості державної реєстрації народження фізичної особи визначені у главі 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940 (далі - Правила).

Так, відповідно до п. 1 глави 1 розділу III Правил державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Так, статтею 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів, зокрема, медичний висновок про народження.

Відповідно до п. 3 глави 1 розділу III Правил державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них.

З вищевикладеного вбачається, що за наслідками розгляду відповідної заяви відповідач повинен або зареєструвати народження дитини або відмовити заявникові у проведенні такої реєстрації з підстав, визначених ст. 21 Закону № 2398-VI1 (державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитися в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулася недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень). При цьому на вимогу заявника орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен обґрунтувати таку відмову, вказавши відповідні причини.

В свою чергу, на спільну заяву позивача та третьої особи, відповідач листом повідомив про те, що у позивача протермінований паспорт, рекомендував зареєструвати дитину у відповідності до ст.135 СК України (якщо батьківство, материнство не встановлене) або звернутися до суду для встановлення факту народження.

Тобто, відповідач не вчинив жодної з дій за наслідками звернення позивачки із заявою про державну реєстрацію народження дитини, а саме не проведена державна реєстрація народження дітей, як і позивачці не відмовлено у реєстрації народження дитини з підстав, визначених ст. 21 Закону № 2398-VI1.

Крім того, посилання відповідача на протермінований паспорт громадянина РФ, як на підставу для не реєстрації дитини, судова колегія вважає нелогічним.

Загальновідомим є той факт, що у зв`язку із зупиненням усіх дипломатичних зв`язків з РФ, в Україні призупинена діяльність російських закордонних установ, що унеможливлює оновлення позивачем її паспортного документа.

З матеріалів справи вбачається, що особа позивача підтверджена підтверджується посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 22.11.2012 року та посвідкою на постійне проживання від 18.02.2022 року за № НОМЕР_2 , запис №726, орган, що видав - 5103, підстава видачі - 02/06. Викладене підтверджується і листом ГУ ДМС в Одеській області.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано відповідачу на підтвердження своєї особи паспортний документ, який на дату подачі заяви мав прострочений термін дії, а також посвідку на постійне проживання в Україні, яка є чинною.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. За таких обставин, керуючись приписами ч.2 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», незважаючи на те, що у паспортного документа іноземця позивача закінчився термін, позивач має право на визнання її правосуб`єктності та її основних прав і свобод людини, зокрема право на повагу до сімейного життя, збереження зв`язку зі своєю дитиною.

За приписами п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Посвідка на постійне проживання є не лише документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, а і документом, що посвідчує особу іноземця.

Підпунктом «в» п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», визначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: в) посвідка на постійне проживання.

Посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (ч.1 ст.31 вказаного Закону).

Отже, відмова відповідача у реєстрації дитини з підстав протермінованого документу, який посвідчує особу позивача - паспорту громадянина РФ, є протиправною.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у державній реєстрації народження дитини.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 07 жовтня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко