Справа № 712/14854/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Штульман І.В.,

суддів - Заїки М.М., Черпака Ю.К.,

при секретарі - Головченко В.М.,

за участю представника позивача, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Оржеховської Анни Олександрівни на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17 січня 2025 року, повний текст якого складено 17 січня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) - адвокат Оржеховська Анна Олександрівна звернулася в Соснівський районний суд міста Черкаси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову №2519/М2024 по справі про адміністративне правопорушення, яка винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у виді штрафу у розмірі 25500 грн;

- закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 17 січня 2025 року позов задоволено частково - постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2519/М/2024 про накладення стосовно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 25500 грн скасовано та справу направлено на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення здійснювався уповноваженою на те особою, а відтак, не маючи права на відстрочку, ОСОБА_1 повинен був бути направлений на проходження військово-лікарської комісії. Водночас, суд зазначив, що з огляду на розбіжність у спірній постанові №2519/М/2024 дати її прийняття і дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також ненадання відповідачем доказів прийняття згаданої постанови саме у такій редакції, що унеможливлює суд перевірити законність притягнення позивача до відповідальності, оспорювана постанова підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 17 січня 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Оржеховська А.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Свою позицію апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано оцінки жодним доводам позивача, не враховано відсутність доказів наявності у солдата ОСОБА_3 повноважень складати протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , перебування позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 і в зв`язку з цим відсутність у ІНФОРМАЦІЯ_3 , як у відокремленого підрозділу, відомості щодо якого взагалі відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повноважень з направлення ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії. Наголошує, що направлення судом першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд жодним чином не захищає права позивача. До того ж, як зазначає апелянт, будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, матеріали справи не містять. Окремо звертає увагу на позбавлення представника позивача права на ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 17 лютого 2025 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05 березня 2025 року. Розгляд справи відкладено на 12 березня 2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи належним чином завчасно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив, причини суду апеляційної інстанції не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ), що підтверджується скрін-шотом із застосунку «Резерв+».

03 грудня 2024 року оператором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_3 , на підставі статті 235 КУпАП, складено протокол №2519/М/2024 про адміністративне правопорушення щодо позивача.

У вказаному протоколі зафіксовано, що 03 грудня 2024 року о 10 год 00 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії. Дане діяння є порушенням вимог абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У поясненнях до протоколу позивач зазначив: «Від ВЛК не відмовляюсь. З рішенням не згідний».

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 прийнято постанову від 03 грудня 2024 року №2519/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення, якою на громадянина ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25500 грн.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів статтей 7, 8, 9, 210-1, 235, 245, 251, 280, 286 КУпАП, статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядок №1487), Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560), суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність доказів протиправності дій відповідача, визнавши неможливим перевірити законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду не може погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша).

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина третя).

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, згідно Указу Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Згідно абзацу четвертого статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

З аналізу вищезазначених норм вбачається обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно, зокрема, рішення відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Невиконання такого обов`язку в особливий період тягне за собою відповідальність, передбачену частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2024 року військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_3 , у присутності двох осіб ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , складений акт відмови від проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК), в якому зафіксовано, що 03 грудня 2024 року о 10 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК в особливий період. Крім того, в акті зазначено, що позивача попереджено про відповідальність, передбачену частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

У графі «Пояснення військовозобов`язаного (за наявності)» зазначено, що пояснення викладені на окремому аркуші.

04 грудня 2024 року адвокатом Оржеховською А.О. на ім`я керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 була надана викладена письмово правова позиція відносно розгляду адміністративного протоколу від 03 грудня 2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не відмовляється та не відмовився від проходження ВЛК, але своїми заявами лише просив відтермінувати таке проходження та надати можливість провести його за місцем своєї реєстрації на базі ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки його медичні документи та інші документи знаходяться за місцем його реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 , а передати медичні документи немає кому. В системі «E-Health» ОСОБА_1 не зареєстрований. У зв`язку з викладеним та згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402, представник позивача просила відповідача врахувати цю обставину при розгляді адміністративної справи та закрити провадження у ній.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що Порядок №560 визначає, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Приписи статті 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами частин першої-другої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до абзаців третього-четвертого пункту 69 Порядку №560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Положеннями пункту 74 Порядку №560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Викладене свідчить, що процедурі проходження військовозобов`язаним медичного огляду передує видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на ВЛК для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 Порядку №560, та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку №560.

Разом з тим, доказів видачі ОСОБА_1 направлення на проходження 03 грудня 2024 року ВЛК або відмови позивача в отриманні такого направлення матеріали справи не містять.

Крім того, в силу положень пункту 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення №402), військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за №661/20974 (далі - форма №025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в Електронній системі охорони здоров`я (далі - ЕСОЗ).

Зазначені документи, а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи ІНФОРМАЦІЯ_1 до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Отже, вказаною нормою пункту 3.5 Положення №402 на військовозобов`язаного покладається обов`язок під час проведення медичного огляду надати членам військово-лікарської комісії медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Водночас, як зазначив представник позивача у правовій позиції від 04 грудня 2024 року відносно розгляду адміністративного протоколу від 03 грудня 2024 року, у нього були відсутні з собою медичні документи, а можливості їх кимось передати у нього не було.

Викладене, з урахуванням наявних у матеріалах справи документів, свідчить, що відповідачем належними і допустимими доказами не доведено порушення ОСОБА_1 вимог абзацу четвертого статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок, факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Крім того, як правильно зауважив апелянт, відповідач, всупереч доводів, викладених у позовній заяві, не надав доказів, що солдат ОСОБА_3 визначений наказом керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 КУпАП, як це передбачено пунктом 2 розділу І Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року №3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП України, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про необхідність скасування спірної постанови відповідача від 03 грудня 2024 року №2519/М/2024 із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Скасовуючи спірну постанову №2519/М2024 по справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 25500 грн і направляючи справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції керувався положеннями пункту 2 частини третьої статті 286 КАС України, відповідно до якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Проте, Соснівський районний суд міста Черкаси не врахував, що за вказаною нормою повноваження надсилати справу на новий розгляд виникає в суду виключно у випадку встановлення обставин прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення некомпетентним органом (посадовою особою). Натомість у справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, спірна постанова №2519/М/2024 прийнята уповноваженою посадовою особою - начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , що свідчить про відсутність правових підстав для направлення справи на новий розгляд до цього ж органу (посадової особи) за умови встановлення протиправності такої постанови.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що всупереч доводів апелянта чинне законодавство не містить застережень щодо неможливості видачі ІНФОРМАЦІЯ_1 направлення на проходження ВЛК не за місцем обліку військовозобов`язаного.

Також, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання представника позивача на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався не уповноваженою на те особою з огляду на таке.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Матеріали справи свідчать, що спірна постанова від 03 грудня 2024 року №2519/М/2024 прийнята начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , тобто керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відтак твердження апелянта про те, що полковник ОСОБА_8 не наділений повноваженнями на розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 є необґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 4 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Приписи частини шостої статті 139 КАС України визначають, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, оскільки за наслідками апеляційного перегляду судового рішення позовні вимоги задоволені у повному обсязі, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 підлягають присудженню витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в загальній сумі 1332,32 грн, з яких 605,60 грн за подання позовної заяви та 726,72 грн за подання апеляційної скарги. Інша частина судового збору в сумі 713,28 грн (1440 грн - 3028 грн х 0,2 х 150% х 0,8 (оскільки апеляційна скарга подана в електронній формі)), сплачена за подання апеляційної скарги згідно квитанції від 29 січня 2025 року №6753-5349-3815-4555, може бути повернута судом апеляційної інстанції як надміру сплачена у порядку, встановленому частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 139, 195, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Оржеховської Анни Олександрівни - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17 січня 2025 року у справі №712/14854/24 - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 від 03 грудня 2024 року №2519/М/2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді М.М. Заїка

Ю.К. Черпак