Справа № 460/9782/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуСправа № 460/9782/24 пров. № А/857/32557/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року (суддя Комшелюк Т.О., м.Рівне, повний текст складено 21 жовтня 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради (далі Департамент) в якому просив:

визнати відмову Департаменту щодо призначення ОСОБА_1 таким, що здійснює догляд на непрофесійній основі за ОСОБА_2 , протиправною;

зобов`язати Департамент визнати позивача, таким, що здійснює постійний догляд на непрофесійній основі, за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Департаменту у призначенні позивача доглядальником на непрофесійній основі за ОСОБА_2 . Зобов`язано Департамент повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення доглядальником на непрофесійній основі за ОСОБА_2 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення суду.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що доказів того, що ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_2 не надано, а похресник не належить до категорії членів сім`ї згідно з цивільним законодавством.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення доглядальником на непрофесійній основі за своїм хрещеним ОСОБА_2 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи з ураженням опорно-рухового апарату (далі ОРА), що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 22.11.2021 серії 12 ААБ №818486 та медичним заключенням до лікарсько-консультативної комісії від 12.04.2024 №230, та потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до акту обстеження квартири на предмет фактичного проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 23.05.2024, відповідно до якого комісія провела комісійне обстеження квартири АДРЕСА_1 , на факт проживання в ній громадян, які зареєстровані за даною адресою та встановила, що за даною адресою зареєстровано 3 мешканця, але фактично проживає 4 мешканці: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (проживає/не зареєстрований).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до відповідача із заявами для юридичного оформлення надання соціальних послуг на непрофесійній основі.

Листом відповідача від 30.07.2024 №465 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки не підтверджено родинні стосунки з особою, яка потребує надання соціальних послуг.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статею 46 Конститутції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України «Про соціальні послуги» (далі Закон №2671-VIII)

Пунктом 17 статті 1 Закону №2671-VIII передбачено, що соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Суб`єктами системи надання соціальних послуг є, зокрема, надавачі соціальних послуг (пункт 3 частини першої статті 8 Закону №2671-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону №2671-VIII до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону №2671-VIII отримувач соціальних послуг, серед іншого, має право на: отримання соціальних послуг відповідно до умов та порядку їх надання, визначених законодавством про соціальні послуги та договором про надання соціальних послуг; вільний вибір надавачів соціальних послуг;

Реалізація прав отримувачів соціальних послуг здійснюється з урахуванням необхідності забезпечення найкращих інтересів отримувачів соціальних послуг.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону №2671-VIII, фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 23.06.2020 №429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2020 за №643/34926, затверджено класифікатор соціальних послуг, відповідного до якого постійний догляд вдома за місцем проживання отримувача соціальної послуги надається особам з інвалідністю та з тяжкими формами захворювання шляхом допомоги в самообслуговуванні (дотримання особистої гігієни, рухового режиму, годування), пересуванні в побутових умовах, веденні домашнього господарства (закупівля і доставка продуктів харчування, ліків та інших товарів, приготування їжі, косметичне прибирання житла, оплата комунальних платежів, прання білизни, дрібний ремонт одягу), в організації взаємодії з іншими фахівцями та службами (виклик лікаря, працівників комунальних служб, транспортних служб тощо); навчання навичкам самообслуговування; допомога в забезпеченні технічними засобами реабілітації, навчання навичкам користування ними; психологічна підтримка; інформування та представництво інтересів.

Згідно з частиною сьомою статті 13 Закону №2671-VIII фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 затверджено «Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» (далі Порядок №859), який встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги відповідно до переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1161.

Відповідно до пункту 3 Порядку №859 компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання / перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Уповноважений орган протягом двох робочих днів після отримання заяв про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та про згоду отримувати соціальні послуги здійснює комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, за показниками згідно з додатком.

Комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, здійснюється фахівцями уповноваженого органу разом із представниками закладу охорони здоров`я, надавачів соціальних послуг із залученням особи, яка потребує надання соціальних послуг, та/або її законного представника.

За результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, уповноваженим органом готується висновок за формою згідно з додатком.

Особа потребує надання соціальних послуг, якщо за результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, їй установлено IV чи V групу рухової активності (пункт 7).

Рішення уповноваженого органу про відмову у призначенні компенсації може бути оскаржено у визначеному законодавством порядку ( пункт 17).

Додатком визначається ступінь індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг (таблиця 1), визначається на підставі оцінки можливості виконання елементарних та складних дій:

Вивчення питання щодо можливості виконання особою, яка потребує надання соціальних послуг, різних видів життєдіяльності здійснюється за допомогою анкетування, яке проводиться з використанням шкали оцінки можливості виконання елементарних дій (таблиця 1) та шкали оцінки можливості виконання складних дій (таблиця 2) з метою визначення:

залежності від будь-якої сторонньої допомоги (фізичної, психологічної, нагляду);

можливості самостійно задовольняти свої основні життєві потреби;

ступеня залежності та передбачуваної тривалості індивідуальної потреби у сторонній допомозі, причин, що її викликають.

Ступінь залежності особи, яка потребує надання соціальних послуг, від сторонньої допомоги визначається оптимальним для конкретної ситуації методом:

опитування особи, яка потребує надання соціальних послуг, членів її сім`ї, законних представників;

здійснення фахівцями уповноваженого органу безпосереднього спостереження за особою, яка потребує надання соціальних послуг.

Застосування зазначених у таблицях 2 і 3 шкал передбачає, що в обраних позиціях повинні бути відображені реальні дії особи, яка потребує надання соціальних послуг, за попередні 24-48 годин (у разі потреби оцінка проводиться за довший період).

За шкалою оцінки можливості виконання елементарних дій оцінюється повсякденна діяльність особи, яка потребує надання соціальних послуг, за допомогою 10 критеріїв, що стосуються сфери самообслуговування та можливості пересуватися (таблиця 2). Оцінка рівня виконання елементарних дій проводиться за сумою балів, визначених для кожної особи, яка потребує надання соціальних послуг, за кожним із розділів цієї шкали. Максимальний результат становить 100 балів, мінімальний - 0 балів.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково у зв`язку з захворюванням з ураженням ОРА, що підтверджується випискою до акта МСЕК від 22.11.2021 №818486. У висновку про умови та характер праці зазначено, що останньому протипоказана важка фізична праця, навантаження на нижні кінцівки.

Згідно з планом реабілітаційних заходів, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, медичним заключенням від 12.04.2024 №230 потребує постійного стороннього догляду.

Отже, на підставі вимог Закону та Порядок №859 ОСОБА_2 має право на отримання соціальних послуг та, відповідно, вільний вибір надавача соціальних послуг.

Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії від 30.05.2024 №346 ОСОБА_1 за станом здоров`я може надавати соціальні послуги і виконувати функції опікуна.

Заявою від 06.06.2024, адресованій Департаменту, останній надав згоду на отримання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі від ОСОБА_1 .

Актом обстеження квартири на предмет фактичного проживання від 23.05.2024 №116 встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано три мешканці, але фактично проживає чотири мешканці, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. Крім того у рішенні суду встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки тривалий період, спільного господарства не ведуть, від шлюбу дітей не мають.

Інших родичів, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 та допомагати йому, останній не має, що не спростовано відповідачем.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач є похресником ОСОБА_2 , відповідно, останній є хрещеним батьком позивача. У позивача із ОСОБА_2 міцні та дружні стосунки, проживають разом за однією адресою. Позивач зараз здійснює догляд за своїм хрещеним, оскільки він не може самостійно пересуватись та обслуговувати себе.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Закон №2671-VIII не обмежує коло осіб, які можуть надавати догляд, лише родичами за кровною лінією. Таким чином, похресник, навіть не маючи кровного зв`язку з хрещеним, може бути залучений до надання допомоги через духовний та моральний зв`язок.

Отже, Закон №2671-VIII підтримує ідею, що соціальні послуги повинні бути доступні для різних категорій громадян, і що різні форми догляду можуть бути адаптовані під конкретні обставини, зокрема для тих осіб, які знаходяться в духовному або іншому неформальному зв`язку.

Хоча й похресник не є кровним родичем, проте має певний духовний зв`язок із хрещеним батьком або матір`ю, що створює підстави для надання йому права бути доглядальником на непрофесійній основі. Це не суперечить законодавству, адже законодавчий підхід до надання соціальних послуг передбачає гнучкість у визначенні кола осіб, які можуть виконувати роль доглядальників, особливо коли мова йде про непрофесійний догляд.

До того ж, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом за однією адресою, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, позивач фактично здійснює догляд за останнім, а інших родичів, які могли б здійснювати догляд або надавати підтримку немає.

Апеляційний суд підтримує позицію суду першої інстанції, що догляд похресника за своїм хрещеним може вважатися відповідним до звичаєвого права, навіть якщо законодавчо ці відносини не закріплені чітко, оскільки звичай хрещення склався історично та не суперечить чинному законодавству та моральним засадам суспільства.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення доглядальником на непрофесійній основі за своїм хрещеним ОСОБА_2 , а відмова відповідача у призначенні доглядальником є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич