Справа № 160/26839/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі Тулянцевої І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
08 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах моєї роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.07.1982, а саме з 05.06.1985 по 01.08.1997, архівні довідки № У-119, № У-120, № У-121, № У-122, № У-123, №У-124 від 03.09.2024, розглянути повторно заяву про призначення пенсії подану мною 19.09.2024 року, та додані до неї документи.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області безпідставно відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 05.06.1985 по 01.08.1997 до його трудового стажу, оскільки трудова книжка НОМЕР_1 містить всі необхідні записи про періоди роботи позивача. Вказаний період роботи підтверджується також архівними довідками № У-119, № У-120, № У-121, № У-122, № У-123, №У-124 від 03.09.2024. Зазначає, що відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 1 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи та він, як працівник, не несе відповідальності за порядок ведення трудової книжки.
Ухвалу доставлено до «електронного кабінету» Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в системі «Електронний суд» 18.10.2024. що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Правом подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались.
Частиною першою статті 261 КАС України визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідами відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 вересня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з п.4.2 Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішення вмотивоване тим, що у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії на дату звернення до пенсійного органу. Відповідно до наданих документів страховий стаж становить 26 років 02 місяці 24 дні при необхідному стажі 31 рік, відповідно до положень ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

До страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.07.1982, а саме: з 05.06.1985 по 01.08.1997, оскільки не зазначена дата наказу про прийняття на роботу, а в записі про звільнення відсутній номер розпорядження про звільнення. В уточнюючих довідках № У-119, № У-120, № У-121, № У-122, № У-123, №У-124 від 03.09.2024 по батькові заявника зазначено в скороченій формі «Ген».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

У свою чергу, відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. .

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV та надав відповідні документи, зокрема, трудову книжку НОМЕР_1 від 22.07.1982.

Проте, відповідачем 1 не зараховано до страхового стаж період роботи позивача в радгоспі «Дружба» (з 10.03.1995 КСП «Дружба») (записи №№ 4, 5 трудової книжки) з 05.06.1985 по 01.08.1997, оскільки не зазначена дата наказу про прийняття на роботу, а в записі про звільнення відсутній номер розпорядження про звільнення.

Надані позивачем архівні довідки, видані Виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради № У-119, № У-120, № У-121, № У-122, № У-123, №У-124 від 03.09.2024 на підставі відомостей про нарахування заробітної плати за відпрацьовані дні значиться «Утешев ОСОБА_2 » (мовою оригіналу- рос.).

Cуд акцентує увагу на тому, що довідки вимагаються для підтвердження стажу, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи. Проте, трудова книжка позивача містить необхідні записи про прийняття на роботу позивача та про його звільнення в спірний період, які завірені печаткою та підписом уповноваженої особи.

Визначаючись із тим, чи правомірними є дії пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу позивача зазначеного періоду роботи позивача, суд враховує наступне.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 також передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи/

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок в спірному періоді було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (далі Інструкція № 162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (аналогічні норми містить і Інструкція № 162).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Крім того суд зазначає, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Таким чином, доводи відповідача 1 щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.06.1985 по 01.08.1997 з тієї підстави, що відсутня дата наказу про прийняття на роботу та в записі про звільнення відсутній номер розпорядження про звільнення, є безпідставними.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, однак у позивачки наявна трудова книжка, яка містить відповідні записи.

Крім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.радгоспі.

У відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.

Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у архівній довідці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем - 1 при розгляді заяви про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» безпідставно не зараховано спірні періоди роботи позивача, у зв`язку із чим, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 42 від 23.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд вирішуючи питання, хто із відповідачів повинен врахувати стаж позивача та повторно розглянути заяву, суд зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За призаченням пенсії за віком позивач 16 вересня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, яка була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, розділу ІV Порядку №22-1, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, оскільки саме цей орган Пенсійного фонду розглядав заяву позивача та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем-1 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, наявність якого підтверджено в ході розгляду справи суд вважає, однак повний розрахунок стажу не проведено, у пенсійного органу наявна дискреція, як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Належним способом захисту порушених прав позивача є - зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди його роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.07.1982, а саме з 05.06.1985 по 01.08.1997 з урахуванням відомостей вказаних в архівних довідках № У-119, № У-120, №У-121, № У-122, № У-123, №У-124 від 03.09.2024 в радгоспі «Дружба», КСП «Дружба», Майської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та повторно розглянути питання про признення пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі заяви від 16.09.2024 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідачами не було доведено правомірність прийнятих рішень у спірних відносинах, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери буд. 43, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 42 від 23.09.2024 ро про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди його роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.07.1982, а саме з 05.06.1985 по 01.08.1997 з урахуванням відомостей вказаних в архівних довідках № У-119, № У-120, №У-121, № У-122, № У-123, №У-124 від 03.09.2024 в радгоспі «Дружба», КСП «Дружба», Майської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та повторно розглянути питання про признення пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі заяви від 16.09.2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська область. м. Суми, вул. Степана Бандери, буд.43, ) судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева