Справа № 580/8382/24
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8382/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

23.08.2024 військова частина НОМЕР_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього матеріальної шкоди у сумі 11529, 12 грн.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 09 грудня 2024 року позов задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що 23.09.2017 розпочався перебіг процесуального строку звернення до суду з позовом у цій справі. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 22.08.2024, то він пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовом. Апелянт зазначив, що аргументів, належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали звернення і не залежали б від волі позивача, із змісту позовної заяви, не вбачається, а тому позовна заява підлягала поверненню позивачу, однак судом першої інстанції було повністю проігноровано наведені вище доводи.

Також апелянт зазначив, що жодних повідомлень чи претензій в період з 2017 року по дату подання позовної заяви - 22.08.2024 про відшкодування завданої шкоди державі від військової частини НОМЕР_1 він не отримував. Долучений до позовної заяви фіскальний чек від 11.07.2024 відправлення №889 та роздруківка з сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» не засвідчують належним чином того, що позивачу було вручено певні документи, в тому числі претензію від 10 липня 2024 року №901/1/230, оскільки з даного фіскального чеку не можна з достовірністю встановити, який вміст був у надісланому поштовому відправленні та хто його отримував. До позовної заяви не додано опису вкладення цього рекомендованого відправлення, що унеможливлює з достовірністю встановити, які листи та якого змісту направлялися.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що на підставі актів службових розслідувань та винесених наказів керівництвом військової частини НОМЕР_1 , позивачем не виносився наказ про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в межах визначеного Законом строку та загалом. Апелянт вважає, що вказані обставини свідчать про відсутність правових підстав для стягнення з нього завданої шкоди.

Апелянт подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Справу розглянуто без фіксації судового процесу у порядку ст.229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника командира частини з озброєння - начальника технічної частини військової частини НОМЕР_1 у період із 07.02.2003 (наказ від 07.02.2003 №3) до 27.01.2018 (наказ від 27.01.2018 № 20).

В період з 24.07.2023 до 22.09.2023 другим територіальним управлінням внутрішнього аудиту проведений внутрішній аудит військової частини НОМЕР_1 .

За результатами внутрішнього аудиту військовій частині НОМЕР_1 складений висновок з пропозиціями, що потребують прийняття управлінського рішення командиром військової частини НОМЕР_1 , однією із яких є пропозиція №7: "прийняти рішення за фактом незаконних витрат коштів внаслідок завищення обсягів та вартості отриманих товарів, робіт, послуг на суму 450 106,25 грн".

З метою реалізації №7 аудиторського звіту від 22.09.2023 №535/30/12 щодо факту незаконних витрат коштів унаслідок завищення обсягів та вартості отриманих товарів, робіт, послуг на суму 450 106,25 грн у військовій частині НОМЕР_2 призначено та проведено службове розслідування (вх. № 2481 від 25.06.2024).

У матеріалах службового розслідування зазначено, що відповідно до аудиторського звіту від 22.09.2017 № 234/1/31/59 "Про результати планового внутрішнього фінансового аудиту, аудиту відповідності та аудиту ефективності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 27.01.2015 по 07.08.2017" встановлені порушення вимог щодо порядку організації та ведення фінансово-господарської діяльності у військовій частині, внаслідок яких мали місце нестачі військового майна, незаконне списання військового майна, переплати грошового забезпечення, податків та внесків, безпідставне завищення обсягу робіт (наданих послуг), недостатній контроль за постановкою та зняттям військовослужбовців з продовольчого забезпечення, не облікування активів, ризиків в управлінні коштами та майном не виконання в повному обсязі Положення про інвентаризацію №748, Положення про фінансове господарство №590.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 13.10.2017 №98 за нестачу вилучених запасних частин до матеріальної відповідальності на загальну суму 25611,75 грн притягнуто посадових осіб в/ч НОМЕР_1 : командира 1 АВТР капітана ОСОБА_2 на суму 20778,75 грн, командира 2 АВТР капітана ОСОБА_3 на суму 1287,00 грн, екс командира взводу матеріального забезпечення молодшого лейтенанта ОСОБА_4 на суму 3546,00 грн; до дисциплінарної відповідальності притягнуті: заступника командира в/ч НОМЕР_1 з озброєння - начальника технічної частини прийняття робіт майора ОСОБА_1 та екс позаштатного начальника автомобільної служби майора ОСОБА_5 .

У 2018 році у військовій частині НОМЕР_1 проводився пост-аудит виконання пропозицій та рекомендацій за результатом попередніх контрольних заходів у в/ч НОМЕР_1 , результати якого відобразилися у аудиторському звіті від 08.05.2018 № 234/1/31/18 "Про результати пост-аудиту ефективності виконання пропозицій та впровадження рекомендацій за період з 24.09.2017 по 31.03.2018, внесених в аудиторський звіт та окремих питань фінансово-господарської діяльності від 23.09.2017 № 234/1/31/59".

Відповідно до аудиторських звітів від 23.09.2017 № 234/1/31/59 та від 08.05.2018 № 234/1/31/18, матеріалів службового розслідування вх.№ 4600 від 27.10.2017 заступник командира військової частини НОМЕР_2 з озброєння майор ОСОБА_1 неналежно виконував свої функціональні обов`язки, не керувався вимогами статутів, порадниками, інструкціями, що як наслідок спричинило шкоду державі.

27.01.2018 ОСОБА_1 звільнений із військової служби згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2018 № 20.

11.07.2024 з метою досудового врегулювання спору військовою частиною НОМЕР_1 направлений рекомендований лист з претензією за адресою реєстрації ОСОБА_1 , запропоновано сплатити кошти в сумі 11 529,12 грн. добровільно.

Відповідно до рекомендованого повідомлення (ідентифікатор 889) лист вручений особисто 23.07.2024.

Станом на день подання позовної заяви до суду відповідь на претензію від ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не надійшла, кошти не відшкодовані.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до статті 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Положеннями статті 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями пунктів 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до вимог ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608).

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

У п. 1 розділу VI Порядку № 608 вказано, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 3 Закону № 160-IX).

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч.2 ст. 3 Закону № 160-IX).

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди зокрема в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно ч. 1 статті 9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Частиною 3 ст. 9 Закону № 160-IX передбачено, що обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №333/7160/17.

Отже, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону № 160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням висновків Верховного Суду в межах даної адміністративної справи встановленню підлягає наявність/відсутність складу правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.

У матеріалах службового розслідування (вх.№ 2481 від 25.06.2024), з даних, які містяться у аудиторських звітах від 23.09.2017 №234/1/31/59 та від 08.05.2018 №234/1/31/18. А також матеріалах службового розслідування вх.№4600 від 27.10.2017 зазначено, що заступник командира військової частини НОМЕР_2 з озброєння майор ОСОБА_1 неналежно виконував свої функціональні обов`язки, не керувався вимогами статутів, порадниками, інструкціями тобто недбало віднісся до своїх службових обов`язків, що призвело до того, що ним прийнято автомобільну техніку з ремонту за актами здачі-прийняття робіт неякісно, що як наслідок спричинило шкоду державі.

27.06.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято Наказ №105, яким за результатами розслідування наказано помічнику командира провести претензійно-позовну роботу щодо притягнення в судовому порядку, зокрема ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 11 529,12 грн.

10.07.2024 військовою частиною НОМЕР_1 сформовано Претензію №901/1/230 та направлено на адресу ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки відповідачем не спростований факт, що ОСОБА_1 недбало поставився до виконання своїх обов`язків під час служби, що виразилося в неякісному прийнятті автомобільної техніки з ремонту та під час прийняття не керувався військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, що як наслідок спричинило нанесення матеріальних збитків державі в особі військової частини НОМЕР_2 , таким чином він має понести матеріальну відповідальність - компенсації заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п.10 Розділу ІІ "Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі", яке затверджене Постановою Верховної Ради України № 243-95-ВР від 23.06.1995 (що діяла на той момент) сумі 11 529,12 грн. відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №160 у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється у судовому порядку в разі відмови особи від добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Станом на час розгляду справи в суді відповідачем не надано доказів сплати у добровільному порядку заподіяних державі збитків у сумі 11529,12 грн. Також відповідачем не надано доказів оскарження наказу про дисциплінарну відповідальність.

З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази вручення йому претензії, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у матеріалах справи наявна копія поштової квитанції та відстеження про вручення поштового відправлення.

Позивач додатково пояснив, що направляв відповідачу претензію рекомендованим поштовим відправленням №889, яку ним було отримано, але у зв`язку тим, що поштове відправлення було направлено без опису вкладення надати належний доказ вмісту даного поштового відправлення надати не є можливим. Разом з тим, 06.11.2024 було повторно направлено відповідачу претензію, копію акту службового розслідування та копію наказу№105 рекомендованим листом із описом вкладення, яке відповідач не отримав, а конверт повернувся відправнику.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відповідач зазначив, що 23.09.2017 розпочався перебіг процесуального строку звернення до суду з позовом у цій справі. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 22.08.2024, то він пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовом.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта та зазначає наступне.

Як свідчать наявні у матеріалах справи з метою впровадження пропозиції № 7 аудиторського звіту від 22.09.2023 №535/30/12, «Прийняти рішення за фактом незаконних витрат коштів внаслідок завищення обсягів та вартості отриманих товарів, робіт, послуг на суму 450 106,25 грн. (пропозиція вноситься повторно)» у військовій частині НОМЕР_1 призначено та проведено службове розслідування (Вх. № 2481 від 25.06.2024).

На переконання колегії суддів перебіг строку позовної давності у даній справі починається саме з моменту видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» - 27.06.2024, а не з 23.09.2017, як зазначає відповідач, оскільки, це є дата складання аудиторського звіту від 22.09.2017 року № 234/1/31/59 «Про результати планового внутрішнього фінансового аудиту, аудиту відповідності та аудиту ефективності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 27.01.2015 по 07.08.2017», яким було встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства щодо порядку організації та ведення фінансово-господарської діяльності у військовій частині.

Конкретні обставини щодо встановлення винних осіб, дії яких спричинили шкоду державі, були встановлені саме під час проведення службового розслідування, яке розпочато 27.05.2024 та закінчено 25.06.2024, та відображено у Акті службового розслідування від 25.06.2024 та наказі від 27.06.2024.

Отже позивачем дотримано строк звернення до суду передбачений КАС України.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю.Коротких