Справа № 752/21286/17
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 752/21286/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та скасування рішення відповідача від 07 вересня 2017 року № 48327/03 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача здійснити призначення позивачу пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати з 06 вересня 2017 року позивачу пенсію за вислугу років, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, без обмеження граничного розміру та обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, відповідно до довідки прокуратури м. Києва від 05 вересня 2017 року № 18/307.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що на день звернення до відповідача, тобто 06 вересня 2017 року, позивач пропрацювала в органах прокуратури та мала загальний стаж, який складає 23 роки 1 місяць 4 дні, у тому числі стаж на посадах прокурора 20 років 7 місяців 20 днів, який складається з: 2 роки 5 місяців половину строку навчання у вищому навчальному юридичному закладі (період з 01 вересня 1992 року по 01 серпня 1997 року) та 20 років 7 місяців 20 діб робота в органах прокуратури (період з 17 січня 1997 року по 11 вересня 2017 року).

На момент зарахування її на посаду діяв Закон України від 05 листопада 1991 року № 1789-ІІ «Про прокуратуру», статтею 50-1 якого було встановлено право прокурорів зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

З урахуванням вказаних норм після набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», позивач 06 вересня 2017 року звернулась до Правобережного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), з заявою про призначення пенсії за вислугою років та надала необхідні для оформлення пенсії документи.

Листом від 07 вересня 2017 року № 48327/03 відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на положення Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» та Прикінцеві положення Закону України від 02 березня 2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та відсутністю у неї необхідного стажу для призначення пенсії. Згідно даного листа органи пенсійного фонду визначили, що загальний стаж її роботи складає 23 роки 6 місяців, в тому числі на посадах прокурора 5 років 2 місяці 23 дні.

Зазначену відмову позивач вважає протиправною оскільки норми закону, на які посилається відповідач, значно звужують її права, а відповідно до записів у трудовій книжці її стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», становить 20 років 7 місяців 20 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року в адміністративній справі № 752/21286/17 частково задоволено позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступником якого є ГУ ПФУ в м. Києві) щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» з 06 вересня 2017 року, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури м. Києва від 05 вересня 2017 року № 18/307, без обмеження її максимальним розміром.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 березня 2021 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року адміністративну справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року прийнято до провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року № 936 адміністративна справа № 752/21286/17 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Мамедової Ю. Т.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 752/21286/17 визначено суддю Клочкову Н. В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року справу прийнято до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18 лютого 2025 року ГУ ПФУ в м. Києві подало до суду письмові пояснення, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити з огляду на наступне.

Позивач звернулася до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у вересні 2017 року.

Пенсійне забезпечення на час звернення позивача регулюється нормами статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII), відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор України; 2) перший заступник Генерального прокурора України; 3) заступник Генерального прокурора України; 4) заступник Генерального прокурора України Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора України - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури н

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі. Після здійснення розрахунку, встановлено, що загальний стаж позивача складає 24 роки 4 місяці 2 дні, стаж за вислугу років складає 23 роки 0 місяців, 7 днів, в тому числі на посаді прокурора 5 років 2 місяці 23 дні. При необхідному стажі за вислугу років не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Розпорядженням Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу було відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю стажу роботи на посадах прокурорів, про що його повідомлено листом Управління від 07 вересня 2017 року № 48327/055.

Отже, відповідач вважає, що його дії є правомірними, а тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до Правобережного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступником якого є ГУ ПФУ в м. Києві) із заявою від 06 вересня 2017 року, зареєстрованою 06 вересня 2017 року № 64/6176, про призначення пенсії за вислугу років, додавши до неї зазначені в розписці-повідомленні документи.

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, розрахунком стажу загальний стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 04 місяці 02 дні, стаж за вислугу років складає 23 роки 00 місяців 07 днів, в тому числі на посаді прокурора 05 років 02 місяці 23 дні.

Розпорядженням Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві без дати та без/№ ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» згідно з поданою заявою від 06 вересня 2017 року.

В обґрунтування прийнятого розпорядження зазначено, що відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» прокурора та слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, зокрема, станом на 04 травня 2017 року з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Враховуючи вказане і після вивчення наданих документів встановлено, що загальний стаж складає 21 рік 11 місяців 9 днів, стає за вислугу років складає 29 років 7 місяців 20 днів, в тому числі на посадах прокурора 5 років 2 місяці 23 дні.

Листом від 07 вересня 2017 року № 48327/03 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зазначив, що стаж позивача за вислугу років складає 23 роки 6 днів, у тому числі на посадах прокурора 5 років 2 місяці 23 дні.

Згідно з записами у дипломі серії НОМЕР_2 від 06 червня 1996 року позивач закінчила у 1997 році Донецький державний університет за спеціальністю «Правознавство», спеціалізація «Господарчо-правова» та присвоєно кваліфікацію спеціаліста «юрист».

Відповідно до записів у трудовій книжці від 10 листопада 1974 року серії НОМЕР_3 та у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 :

- з 01 вересня 1992 року по 01 серпня 1997 року навчалася на економіко-правовому факультеті Донецького державного університету;

- з 17 січня 1997 року по 02 березня 1997 року працювала стажистом на вакантній посаді старшого помічника прокурора Амвросіївського району Донецької області;

- з 03 березня 1997 року по 12 жовтня 1997 року стажистом на вакантній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів спеціальними підрозділами по боротьби з організованою злочинністю прокуратури Донецької області;

- з 13 жовтня 1997 року по 03 грудня 1997 року стажистом на вакантній посад помічника прокурора Ворошиловського району м. Донецька;

- з 04 грудня 1997 року по 18 червня 1998 року помічником прокурора Ворошиловського району м. Донецька;

- з 19 червня 1998 року по 12 червня 2012 року старшим помічником прокурора Ворошиловського району м. Донецька;

- з 13 червня 2012 року по 06 вересня 2012 року старшим прокурором прокуратури Ворошиловського району м. Донецька;

- з 10 вересня 2012 року по 23 липня 2015 року старшим прокурором прокуратури Голосіївського району м. Києва;

- з 24 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року прокурором прокуратури Голосіївського району м. Києва;

- з 15 грудня 2015 року прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі Закон № 1789-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12 липня 2001 року № 2663-111) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Проте, стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ зазнала змін згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Враховуючи вищезазначені зміни, в частинах першій та другій статті 50-1 Закону № І789-ХІІ (в редакції на 15 липня 2015 року (дата втрати чинності окремих положень Закону) зазначено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано такими, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Отже, на момент звернення позивача (06 вересня 2017 року) із заявою про призначення пенсії за вислугу років, положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали право пенсійного забезпечення та розмір пенсії, втратили чинність, тому посилання Позивача на вищезазначену норму закону, тим більше в редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-111 «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» є не обґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Якщо правовідносини виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, новий нормативно-правовий акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто до даних правовідносин застосовується той нормативно-правовий акт, який діє на час виникнення правовідносин.

Суд не погоджується з доводами позивача, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, виникла у позивача у зв`язку з тим, що вказана норма права діяла після закінчення її навчання та обрання місця роботи в органах прокуратури, а подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону № 1697-VII, призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, тому свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Слід зазначити, що у прокурорів, які у період з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-111 «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»). При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, наявні підстави стверджувати про те, що у разі, якщо у подальшому в чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

Проте позивач у період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року, не мала необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-111 «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»).

Оскільки, позивач не набула такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року у справі № 752/19006/16-а, від 10 жовтня 2019 року у справі № 265/3516/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 372/2909/17 і від 21 лютого 2018 року у справі № 211/3177/17.

Також Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 415/2185/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 554/5582/17 і від 17 жовтня 2019 року у справі № 308/8967/16-а зазначено, якщо у період дії статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, яка діяла до 01 жовтня 2011 року, у особи не виникло права на призначення пенсії, то внесені до зазначеної статті зміни щодо збільшення необхідного для призначення пенсії стажу не є звуженням прав такої особи.

На час звернення позивача до органу Пенсійного фонду, а саме: 06 вересня 2017 року, діє новий Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII), який регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, та який є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин.

Підстави та порядок призначення пенсії працівників прокуратури, передбачені статте 86 Закону № 1697-VII.

Частиною першою статті 86 Закону № 1697-VII визначено право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Також частиною 8 вказаної статті визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина тринадцята статті 86 Закону № 1697-VII).

Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, також зазначив про відсутність стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до положень статті 86 Закону № 1697-VII у редакції, чинній на момент призначення пенсії, вказавши, що стаж позивача за вислугу років складає 23 роки 6 днів, у тому числі на посадах прокурора 5 років 2 місяці 23дні.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції у цій справі, Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року вказав, що судами не встановлено, чи відповідає стаж позивача вимогам ст. 86 Закону №1697-VII, яку слід застосувати до спірних правовідносин з огляду на час звернення позивача до пенсійного органу за призначенням пенсії.

Також Верховним Судом вказано, що вимоги до стажу, який зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII, визначено частиною шостою зазначеної статті.

Частиною п`ятою статті 353 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1992 року по 01 серпня 1997 року навчалася на економіко-правовому факультеті Донецького державного університету.

Отже відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII, що до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», має бути зараховано половину строку навчання у вищому навчальному закладі Донецькому державному університеті в період 01 вересня 1992 року по 01 серпня 1997 року.

Позивач працювала:

- з 17 січня 1997 року по 02 березня 1997 року стажистом на вакантній посаді старшого помічника прокурора Амвросіївського району Донецької області;

- з 03 березня 1997 року по 12 жовтня 1997 року стажистом на вакантній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів спеціальними підрозділами по боротьби з організованою злочинністю прокуратури Донецької області;

- з 13 жовтня 1997 року по 03 грудня 1997 року стажистом на вакантній посад помічника прокурора Ворошиловського району м. Донецька;

- з 04 грудня 1997 року по 18 червня 1998 року помічником прокурора Ворошиловського району м. Донецька;

- з 19 червня 1998 року по 12 червня 2012 року старшим помічником прокурора Ворошиловського району м. Донецька;

- з 13 червня 2012 року по 06 вересня 2012 року старшим прокурором прокуратури Ворошиловського району м. Донецька;

- з 10 вересня 2012 року по 23 липня 2015 року старшим прокурором прокуратури Голосіївського району м. Києва;

- з 24 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року прокурором прокуратури Голосіївського району м. Києва;

- з 15 грудня 2015 року прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва.

У довідці прокуратури м. Києві від 05 вересня 2017 року № 11-573вих-17 зазначено, що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури м. Києва на посаді прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва.

Станом на 06 вересня 2017 року дату звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 пропрацювала в органах прокуратури та має вислугу років більше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 20 років 00 місяців 20 днів.

Як наслідок, у позивача наявні умови, які надають їй право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Таким чином, судом установлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII, надавши документи в повному обсязі, які відповідають чинному законодавству та підтверджують її право на призначення пенсії відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII.

Таким чином, позивачем для призначення йому пенсії на зазначених умовах були виконані всі умови, визначені законом.

Як наслідок, розпорядження Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII згідно з поданою заявою від 06 вересня 2017 року, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується питання призначення позивачу пенсії у певному відсотковому вираженні та без обмеження граничного віку суд зазначає наступне.

Як встановлено колегією суддів, відповідач ГУ ПФУ в м. Києві відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугою років з підстав відсутності відповідного стажу.

На підставі закону у відповідача існує обов`язок вчинити конкретні дії щодо виконання судового рішення, яким зобов`язано призначити позивачу пенсію за вислугу років. Водночас, визнаючи протиправним рішення щодо відмови призначити пенсію за вислугу років, суд в силу закону вважає за необхідне застосувати спонукаючий засіб впливу, зобов`язавши відповідача призначити пенсію за вислугу років з моменту звернення із відповідною заявою, оскільки останній має відповідний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Питання щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у певному відсотковому вираженні та без обмеження граничного віку, відповідач не вирішував та не відмовляв з цих підстав у призначенні пенсії, так як взагалі відмовив у призначенні пенсії.

Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію у певному відсотку та без обмеження є передчасними.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.

Статтею 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії, передбачені Законом України «Про прокуратуру».

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким позивачу відмовлено в призначені пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» згідно з поданою заявою від 06 вересня 2017 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області призначити позивачу за його заявою від 06 вересня 2017 року, зареєстрованою 06 вересня 2017 року № 64/6176, пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» з 06 вересня 2017 року.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки відсутні докази сплати судового збору позивачем.

Керуючись статтями 2, 8, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» згідно з поданою заявою від 06 вересня 2017 року.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 за її заявою від 06 вересня 2017 року, зареєстрованою 06 вересня 2017 року № 64/6176, пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» з 06 вересня 2017 року.

У задоволення інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль