Справа № 807/105/13-а
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2025 року м. Ужгород№ 807/105/13-а
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Онисько Н.В.

учасники справи:

позивач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) представник Мартинов Георгій Костянтинович;

відповідач: Головне управління ДПС у Закарпатській області представник Кремер Лілія Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2013 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, Ужгород, вул. Загорська, 10а, код ЄДРПОУ 39595916), в якому просить суд: 1. Визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05 вересня 2012 року № 175-15-0/33114148, від 11 жовтня 2012 року № 219/15-0/33114148.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 18 січня 2013 року позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області ДПС України про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду (Т. 1 а.с.а.с. 1, 2).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено. Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2013 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 2а-0770/3638/12 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (Т. 1 а.с.а.с. 106-109).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 15 вересня 2014 року було закрито провадження в даній справі в частині визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ від 05 вересня 2012 року № 176/15-0/33114148 (про збільшення суми грошового зобов`язання по ПДВ у розмірі 372771 грн.) (Т. 1 а.с.а.с. 162-164).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 30 жовтня 2014 року поновлено судовий розгляд (Т. 1 а.с.а.с. 180, 181).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 04 грудня 2014 року зупинено провадження у справі (Т. 1 а.с.а.с 191, 192).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 17 січня 2015 року поновлено провадження у справі (Т. 1 а.с.а.с. 195, 196).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року, у задоволені позову відмовлено (Т. 2 а.с.а.с. 122-129, 162-168).

Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2023 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 2 а.с.а.с. 241-249).

04 вересня 2023 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та справу передано на продовження розгляду судді Гаврилко С.Є..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року було прийнято справу до розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року було замінено відповідача Ужгородську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на її правонаступника Головне управління ДПС у Закарпатській області.

Позовну заяву у відповідності до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року після відкриття провадження у справі залишено без руху на підставі статті 171 частини 13 КАС України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

30 травня 2024 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та справу передано на продовження розгляду судді Гаврилко С.Є..

03 червня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийнятіі всупереч норм чинного законодавства, оскільки, в/ч НОМЕР_1 , протягом 2010-2011 років здійснено постачання новозбудованого житла, що є об`єктом оподаткування на загальних підставах за правилом першої події, згідно із статтею 187 пунктом 187.1 Податкового Кодексу, що дає право замовнику будівництва на податковий кредит з ПДВ на загальних підставах (пп. 7.4.1 та п. 7.2 ЗУ від 03.04.1997 року №168/97 ВР "Про податок на додану вартість"), оскільки оплачені позивачем товари (роботи, послуги) використовувались в операціях, що обкладаються ПДВ.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити повністю, визнавши недійсними податкові повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ від 05 вересня 2012 року №№ 175-15-0/33114148, 176-15-0/33114148 з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги (податкове повідомлення-рішення від 11.10.2012 року № 219/15-0/33114148).

Згідно із позицією відповідача, що висловлена в заперечінні та додаткових поясненнях, останній не погоджується з вимогами, викладеними в позовній заяві, зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ухвалені у відповідності до норм чинного законодавства та підстави для їх скасування відсутні. Зазначає, що позивачем завищено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по декларації за червень 2012 року у сумі 206524 грн, а також занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 302508 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши сторони та їх представників, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо правомірності нарахування позивачем залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по декларації за червень 2012, за результатами якої складено акт від 22 серпня 2012 року № 776/15-0/33114148 (далі по тексту акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, що призвело до: заниження суми податку на додану вартість за період 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 року, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 305867 грн; завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 в сумі 522172 грн; завищення залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по декларації за червень 2012 у сумі 206534 грн (Т.1 а.с.а.с. 57-83).

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 05 вересня 2012 року за № 175/15-0/33114148, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 206524 грн; № 176/15-0/33114148, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 372771 грн, у тому числі за основним платежем 305876 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 66895 грн (Т.1 а.с.а.с. 45-49).

Прийняті податкові повідомлення рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого рішенням Державної податкової служби у Закарпатській області від 05 жовтня 2012 року за № 1900/10/10-244 податкове повідомлення-рішення від 05 вересня 2012 року за № 175/15-0/33114148 залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення від 05 вересня 2012 року за № 176/15-0/33114148 частково скасовано в частині 3368 грн по податку на додану вартість та 847 грн за штрафними санкціями.

На підставі вищевказаного, контролюючим органом прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 11 жовтня 2012 року за № 219/15-33114148, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 368556,00 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 302508 грн, за штрафними санкціями у розмірі 66048 грн (Т.1 а.с.а.с. 36-43).

Повторно розглянувши скаргу позивача від 12 жовтня 2012 року, Державна податкова служба України рішенням від 02 листопада 2012 року № 4716/0/61-12/10-2115 залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 05 вересня 2012 року за №175/15-0/33114148, №176/15-0/33114148 з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги (податкове повідомлення-рішення від 11 жовтня 2012 року за № 219/15-0/33114148), а скаргу - без задоволення (Т.1 а.с.а.с. 29-35).

Підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, слугували висновки, що викладені в акті перевірки з приводу того, що придбані позивачем товари, послуги, роботи не пов`язані з господарською діяльністю позивача та суми податку на додану вартість за такими операціями не можуть бути включені позивачем до складу податкового кредиту.

Позивач не погодився із правомірністю ухвалених податкових повідомлень-рішень і за вказаних обставин звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Питання формування податкового кредиту з податку на додану вартість на час виникнення спірних правовідносин було врегульовано Законом України «Про пордаток на додану вартість» №168/97-ВР (далі по тексту Закон України №168/97-ВР (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) та положеннями Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Статтею 1 пунктом 1.7 Закону України №168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до статті 7 пункту 7.4 підпункту 7.4.1 Закону України № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об`єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Згідно із статтею 7 пунктом 7.4 підпунктом 7.4.2 Закону України № 168/97-ВР, якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об`єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

За правилами статті 5 пункту 5.1 підпункту 5.1.20 Закону України №168/97-ВР звільняються від оподаткування операції з: поставки житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першої поставки. Для цілей цього підпункту під першою поставкою житла (об`єкта житлового фонду) розуміється: а) перше передання готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або поставка послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника; б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або поставка послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) з такої реконструкції чи капітальногог ремонту за рахунок замовника. Норми уього підпункту поширюются також на першу поставку дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд), індивідуальних гаражів чи індивідуальних місць на гаражних стоянках.

Наведене правове регулювання також було врегульовано положеннями ПК України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 44 пункту 44.1 абзаців першого та другого ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, що наведене у статті 14 пугкту 14.1 підпункті ПК України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до статтті 185 пункту 185.1 підпункту «а» ПК України, об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до статті 198 пункту 198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із статтею 198 пугнктом 198.6 абзацами 1 та 2 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV (далі по тексту Закон України № 996-ХІV, у редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 цього Закону України № 996-ХІV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із статтею 9 її частиною 1 Закону України № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції. Ключовим також є наяність спеціальної мети мети використання у власній господарській діяльності.

Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону України № 996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, у 2009 році виконавчий комітет Чопської міської ради рішенням від 23 квітня 2009 № 62 дав дозвіл позивачу на будівництво 24-квартирного житлового будинку на місті існуючих фундаментів, які розташовані за адресою м. Чоп, вулиця Новозагородня, 30, на земельній ділянці, яка належить на праві постійного користування згідно з державним актом від 16 лютого 2009 року (серії ЯЯ № №4060). За замовленням позивача МКПП "Чоппроект" виготовив архітектурно-планувальне завдання, яке затверджене 07 травня 2009 року головним архітектором м. Чоп, начальником відділу містобудування та архітектури. У 2009 році ВАТ "Агробуд" розробив робочий проект "24-ох квартирний житловий будинок по вул. Новозагородній в м. Чоп". Філією ДП "Укрдержбудекспертиза" у Закарпатській області видано позитивний висновок від 20 серпня 2009 року № 817 комплексної державної експертизи по робочому проекту 24-ох квартирного житлового будинку по вул. Новозагородній в м. Чоп. Інспекцією Держархбудконтролю у Закарпатській області 29 грудня 2009 року видано дозвіл за № 2527 на виконання будівельних робіт. Інспекцією Держархбудконтролю у Закарпатській області 05 жовтня 2010 року генпідряднику (ТОВ "Турист ЛТД") видано дозвіл за № 1567 на виконання будівельних робіт. У 2010 році позивач уклав з ТОВ "Турист ЛТД" договір від 12 серпня 2010 № 14-0300-2010/п по будівництву 24-х квартирного будинку по вул. Новозагородній в м. Чоп та додаткові угоди. У 2011 році у зв`язку з фактично наданими кошторисними призначеннями на 2011 рік, сторонами укладалися додаткові угоди, якими передбачалася загальна вартість договору, в тому числі для оплати виконаних робіт у 2010 році. (Т. 1 а.с.а.с. 226-240). Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Закарпатській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 24 червня 2011 року за № ЗК 2 та згідно декларації - закінчення будівництва та строк введення об`єкта в експлуатацію 27 червня 2011 року. 24-х квартирний будинок взято на баланс позивача, заведено інвентарну картку обліку основних засобів (первинна вартість 3712,2 тис. грн).

Рішенням виконавчого комітету Чопської міської ради від 30 червня 2011 року № 70 вирішено оформити право власності за Державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України, закріплене за позивачем, на основі права оперативного управління на 24-х квартирний житловий будинок загальною площею 1991,30 м кв, житловою площею 829,80 м кв, який розташований за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Новозагородня, будинок 30.

На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Чопської міської ради позивачу Держспецтрансслужби 08 липня 2011 року видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Ужгородському районному комунальному підприємстві (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 08 липня 2011 року за № 30560744.

Зазначені вище обставини учасниками справи не заперечуються.

Ні Закон України № 168/97-ВР, ні ПК України не містять поняття «Службове житло».

Відповідно до статті 5 розділу ПК України, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Об`єкти житлової нерухомості - це будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки (стаття 14 пункт 14.1 підпункт 14.1.129 ПК України).

Житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості (стаття 14 пункт 14.1 підпункт 14.1.129 підпункт 14.1.129.1 підпункт «а» ПК України).

Таким чином судом резюмується, що 24-х квартирний житловий, який був збудований виключно за рахунок державних коштів, зареєстрований, як житловий будинок, тобто призначений для постійного проживання. Окрім того, під час розглячду даної справи судом вставнолдено, що всі квартири у спірному будинку приватизовані.

Наказом Держспоживстандарту України за № 375 від 26 грудня 2005 року Національний класифікатор України Класифікація видів економічної діяльності (NACE, Rev. 1.1-2002) ДК 009:2005. Затверджені КВЕД були чинними до 31 грудня 2010 року.

11 жовтня 2010 року Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики ухвалено наказ за № 457, яким з 01 січня 2011 року затвердили Національний класифікатор України ДК 009:2010 Класифікатор видів економічної діяльності на заміну ДК 009:2005.

Відповідно до КВЕД Розділ 55 «Діяльність готелів та ресторанів 55» (ДК 009:2005), цей розділ включає два види діяльності - надання місць для тимчасового, переважно короткотермінового, проживання та надання готових страв та напоїв (алкогольних та безалкогольних) для споживання на місці. Ці види діяльності можуть здійснюватись окремими підприємствами у поєднанні. Окремо не класифікують торгівлю напоями у разі її поєднання з торгівлею стравами. Вони класифікуються разом у групі 55.3 «Діяльність ресторанів». Місця для проживання у готелях, мотелях, туристичних базах або квартири для тимчасового, переважно короткотермінового, проживання можуть надаватися туристам, відрядженим та іншим особам. Деякі підприємства надають тільки помешкання, а інші разом з помешканням пропонують харчування та рекреативне знаряддя. Тип додаткових послуг може бути неоднаковий у різних одиниць.

КВЕД розділ (підклас) 55.1 «Діяльність готелів» включає: надання місць для тимчасового, переважно короткотермінового, проживання: у готелях, включаючи туристські, мотелях, у готелях з конференц-залами. Цей підклас не включає: оренду житла для довготермінового проживання.

КВЕД розділ (підклас) 55.2 «Надання інших місць для тимчасового проживання» включає: надання місць іншими засобами розміщення для тимчасового, переважно короткотермінового, проживання: у туристичних таборах, літніх будиночках, квартирах, які здають під час відпускного періоду, на майданчиках для кемпінгів і в будівлях на території кемпінгів, у сімейних пансіонах, селянських садибах, молодіжних та гірських турбазах тощо. Ця група не включає оренду житла для проживання.

КВЕД розділ (підклас) 55.23 «Надання інших місць для тимчасового проживання, н. в. і. г.» включає: надання місць для тимчасового, переважно короткотермінового, проживання, наприклад, у молодіжних гуртожитках, дитячих та студентських таборах, школах-інтернатах, гуртожитках для приїжджих, гуртожитках для робітників-мігрантів, університетських містечках, гуртожитках вищих навчальних закладів, технікумів, училищ, шкіл, спальних вагонах, будинках готельного типу та в інших приміщеннях, які здають для тимчасового проживання.

Відповідні коди КВЕД (NACE, Rev.) КВЕД ДК 009:2010, зокрема 55.10 та 55.90 на які посилається представник відповідача.

Відповідно до пояснення класифікації видів економічної діяльності КВЕД-2010, що затверджені наказом Держкомстатом 23 грудня 2011 року № 396 , Розділ 55 «Тимчасове розміщування включає надання місць для короткострокового проживання для розміщування відряджених та інших приїжджих. Цей розділ також включає надання довгострокового проживання для студентів, робочих і подібних груп населення. Деякі засоби розміщування надають тільки помешкання, а інші разом з помешканням пропонують послуги харчування та відпочинку. Цей розділ не включає діяльність, пов`язану з наданням довгострокового проживання в таких приміщеннях, як квартири, що зазвичай орендуються на місяць або рік. Роздір 55.1 «Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування» та 55.10 «Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування» вкючає надання місць для переважно короткострокового проживання гостей і відвідувачів зазвичай на добовій або тижневій основі. Ця діяльність включає надання упорядженого житла в гостьових кімнатах або номерах люкс. Послуги включають щоденне прибирання та заміну постільної білизни. Також можливе надання широкого переліку додаткових послуг, таких як забезпечення харчуванням і напоями, паркування, послуги пралень, басейнів і тренажерних залів, місць для відпочинку та розваг, а також конференц-залів і місць для проведення нарад. Цей клас включає діяльність з розміщування у: - готелях, - курортних готелях, - готелях класу люкс, - мотелях. Цей клас не включає: - надання в оренду будинків, упоряджених або неупоряджених квартир чи апартаментів для постійного проживання зазвичай на місячний або річний термін. Розділ 55.9 «Діяльність інших засобів тимчасового розміщування» та розділ 55.90 «Діяльність інших засобів тимчасового розміщування» включає надання тимчасового або довгострокового житла в одномісних або загальних кімнатах, гуртожитках для студентів, сезонних робітників та інших осіб. Цей клас включає: - студентські гуртожитки, - шкільні гуртожитки, - робочі селища, - пансіонати, - залізничні спальні вагони.

Таким чином судом констатується, що позивачем запзначена вище діяльність не здійснюється. Так само як не здійснюється діяльність по обслуговуванню спірного будинку.

До податкового кредиту відносяться суми ПДВ з приводу тих товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пункту 4 абзацу 8 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», що затверджене наказом Міністерства фінансів України за № 92 від 27 квітня 2000 року та зареєстровано в Мін, основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (абз. 8 п. 4 ПСБО 7 «Основні засоби», затвердженим Наказом міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92).

Відповідно до статті 8 пункту 82 підпунктів 8.2.1, 8.2.2 Закону України від 28 грудгня 1994 року за № 334/94-ВР «Про оподаткування податку на прибуток підприємства» (в редакції чинні у період виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту Закон України № 334/94-ВР) під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом. Основні фонди підлягають розподілу за такими групами, зокрема, група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі.

Відповідно до статті 8 пункту 8.1 підпункту 8.1.4 Закону України № 334/94-ВР, не підлягають амортизації та провадяться за рахунок відповідних джерел фінансування, зокрема, витрати бюджетів на будівництво та утримання споруд благоустрою й жилих будинків, придбання і збереження бібліотечних і архівних фондів. Під терміном "невиробничі фонди" слід розуміти капітальні активи, які не використовуються у господарській діяльності платника податку. До таких невиробничих фондів відносяться: капітальні активи (або їх структурні компоненти), які підпадають під визначення групи 1 основних фондів згідно із підпунктом 8.2.2 цієї статті, включаючи орендовані.

Статтею 7 пунктом 7.4 підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до статті 7 пункту 7.4 підпункту 7.4.4 Закону України № 168/97-ВР, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Отже, по придбаних товарах (роботах, послугах), вартість яких не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) і не підлягає амортизації, податки, що сплачені у зв`язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються.

Враховуючи вищевикладене, немає законодавчих підстав відносити на розрахунки з бюджетом суми ПДВ, сплачені (нараховані) при придбанні ресурсів для невиробничого використання.

Як зазначалося вище, спірні правовідносини регулювались також і нормами ПК України.

Зокрема, відповідно до статті 198 пункту 198.1 підпунктів «а» та «б» ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Відповідно до статті 198 пугнкту 198.2 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/ послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до статті 198 пункту 98.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином суду погоджується з позицією відповідавча, що в порушення статті 7 пункту 7.4 підпункту 7.4.1 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 198 пунктів 198.1 198.3 Податкового кодексу України позивач відніс до складу податкового кредиту 605018 грн ПДВ з вартості товарів, робіт, послуг, використаних для будівництва 24-х квартирного будинку по вул. Новозагородній в м.Чопі (будівництво невиробничих основних фондів), без мети використання вказаного основного фонду в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку), внаслідок чого, перевіркою зменшено податковий кредит позивачеві на загальну суму 605018 грн ПДВ, у тому числі: за серпень 2009 року - на 1951 грн, за вересень 2009 року - на 449 грн, за листопад 2009 року - на 640 грн, за серпень 2010 року - на 141549 грн, за вересень 2010 року - на 114796 грн, за жовтень 2010 року - на 45910 грн, за листопад 2010 року - на 6238 грн, за грудень 2010 року - на 41992 грн, за лютий 2011 року - на 25094 грн, за березень 2011 року - на 85411,27грн, за травень 2011 року - на 59289 грн, за червень 2011 року - на 39867 грн, за серпень 2011 року - 12000,00грн, за вересень 2011 року - на 8333грн, за жовтень 2011 року - 10000,00 грн, за січень 2012 року - на 11499 грн.

Відповідно до статті 2 частини 2 пунктів 1, 3, 4 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Перевіривши оскаржувані позивачем рішення, суд вважає, що такі відповідають вищевказаним критеріям.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, Ужгород, вул. Волошина,52, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 04 березня 2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 14 березня 2025 року.