Справа № 487/5968/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 487/5968/24

Перша інстанція: суддя Микульшина Г.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шевчук О. А.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Притикіна Ігоря Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в особі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

05.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Миколаївській області ДПП), в якому просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 340 грн за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.06.2024 , серії ЕНА №2286580.

До складу позовних вимог ОСОБА_1 входило прохання про закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях відповідного складу.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 указує, що 24.02.2022 російські війська атакували кордони України, у зв`язку з чим, з цієї дати в країні діє воєнний стан.

За його твердженням, усі регіони, навіть ті, де не велися активні бойові дії, готувалися до оборони і для цього вживалися певні заходи, а саме: в першу чергу демонтували вказівні знаки та назви населених пунктів, щоб ворог не міг орієнтуватися на місцевості.

За таких обставин, він рухаючись автошляхом М-14 та проїжджаючи уздовж та/або через населені пункти, які зустрічаються, не міг встановити чи в`їхав у населений пункт, де обмеження швидкості руху автомобіля встановлена 50 км/год., чи виїхав з нього.

Зокрема, 01.06.2024, приблизно о 08:00 год., як указує ОСОБА_1 , він керуючи транспортним засобом рухався автодорогою М-14 «Одеса-Миколаїв» зі сторони м. Одеса у бік м. Миколаєва, через с. Коблево, с. Федорівка, с. Красне, с. Нечаяне, с. Маловарварівка, с. Половинки.

Однак, під час руху був зупинений працівниками поліції, які повідомили йому про перевищення швидкості руху у населеному пункті в с. Нечаяне, а саме про те, що він рухався зі швидкістю 74 км/год. при дозволеній швидкості в населеному пункті 50 км/год.

Позивач стверджує, що був відсутній встановлений дорожній знак, який позначає початок населеного пункту, що унеможливило встановити чи в`їхав він у населений пункт, де швидкість руху передбачена 50 км/год.

У зв`язку з цим, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 01.06.2024, під час несення служби, працівниками патрульної поліції, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam було виявлено порушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху водієм автомобіля ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в с. Нечаяне Миколаївської області зі швидкістю 74 км/год, перевищивши, при цьому, встановлене обмеження швидкості руху на 24 км/год.

Суд першої інстанції, спростовуючи доводи позивача про те, що на дорозі не було розміщено відповідні дорожні знаки, які б дали можливість встановити, що він в`їхав до населеного пункту, послався на повідомлення Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області за вих. № 563/04-13 від 28.03.2024 та фотознімки, надані відповідачем, до матеріалів справи (а.с.43, 58, 59).

Вказані докази, як вважав суд, повідомляють про встановлення на автодорозі, якою рухався позивач, дорожніх знаків 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» з табличкою 7.2.1 «Зона дії», а з фотознімків вбачається наявність встановленого знаку, який позначає початок населеного пункту.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, адвокат Притикін І. І., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

У скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Так, у доводах апеляції скаржник наполягає на тому, що лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області не спростовує доводи його довірителя про відсутність дорожніх знаків, які повідомляють про найменування і початок забудови населеного пункту, що визначають порядок руху в населених пунктах на в`їзді до с. Нечаяного.

За його твердженням, про населені пункти повідомляють дорожні знаки 5.49-5.50, 5.51- 5.52, 5.53-5.54, 5.55, але не дорожні знаки та таблички 5.76, 7.2.1, що повідомляють про автоматичну відеофіксацію порушень Правил дорожнього руху та позначають ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху, за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Вказані обставини, на переконання адвоката Притикіна І. І. свідчать про недоведеність відповідачем фактів, на які вони посилаються, а доводи позивача залишаються неспростованими.

До того ж, представник позивача зауважує, що фото дорожніх знаків та табличок 5.76, 7.2.1, населений пункт «Нечаяне», які надає відповідач, не містять інформації про час та дату їх створення, а відтак не є належним доказом.

Понад те, на його думку, дорожній знак населений пункт «Нечаяне», який зафіксовано на фото, що міститься в матеріалах справи, не відповідає вимогам ДСТУ станом на 01.06.2024, що підтверджується зображенням вказаним у Правилах дорожнього руху.

Як вважає адвокат Притикін І. І., УПП в Миколаївській області ДПП зробило скріншот екрану з інтернет ресурсів ГУГЛ карти станом до 2022 року та надав їх до суду, як докази.

Департамент патрульної поліції, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, але в судове засідання не з`явились, що надає суду апеляційної інстанції, відповідно до статті 311 КАС України, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.06.2024 серії ЕНА №2286580 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Зміст вказаної постанови свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 01.06.2024 о 08:32 год. в населеному пункті, а саме в с. Нечаяне, вул. Одеська рухався зі швидкістю 74 км/год, при максимально дозволеній 50 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 24 км/год. та порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI20/20, ТС008424БК 474545.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Підпунктом 12 пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила дорожнього руху) передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як свідчать обставини справи, ОСОБА_1 та його адвокат не заперечують про те, що позивач рухався на транспортному засобі зі швидкістю 74 км/год.

Єдиним та визначальним аргументом, як позовної заяви так і апеляційної скарги, є те, що ОСОБА_1 рухаючись зі швидкістю 74 км/год, не був обізнаний, що це відбувається у населеному пункті, позаяк був відсутній дорожній знак, який позначає порядок руху в населеному пункті.

Досліджуючи такий довід, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 3 статті 129 Конституції України змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості належать до основних засад судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи їх, належність, допустимість та достовірність.

Аналізуючи доводи сторін та надані ними докази, колегія установила, що позивач та його представник стверджуючи про відсутність дорожнього знаку, який позначає порядок руху в населеному пункті, не надає з цього приводу жодних доказів, зокрема фото або відео місцевості, на яких було б зафіксовано таку відсутність.

Окрім того, позивач та його представник не використали своє право, встановленої статтею 80 КАС України, звернутися до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів, у випадку, якщо учасник справи, не може самостійно їх надати.

Поряд з цим, УПП в Миколаївській області ДПП надало на підтвердження своєї правової позиції лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області за вих. № 563/04-13 від 28.03.2024 та фотознімки.

Колегія суддів, дослідивши надані фотознімки встановила, що дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» з табличкою 7.2.1 «Зона дії» був установлений при в`їзді у населений пункт с. Нечаяне, також вбачається наявність встановленого знаку, який позначає початок населеного пункту с. Нечаяне.

Оцінюючи довід адвоката Притикіна І.І., що дорожній знак «Нечаяне», який зафіксований УПП в Миколаївській області ДПП на фото, не відповідає вимогам ДСТУ станом на 01.06.2024, колегія суддів указує про його необґрунтованість.

На переконання колегії суддів, для того, що вважати цій довід спроможним, адвокат повинен був зазначити, яким самим Державним стандартам України, за якими параметрами та ознаками дорожній знак, який позначає порядок руху в населеному пункті не відповідає відповідним стандартам.

Понад те, колегія суддів вважає, що встановити такі обставини неможливо візуально, адже для цього потрібні відповідні дослідження та спеціальні знання.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що надала обґрунтовані відповіді на доводи скаржника, які були доречними у цій справі. Слід зазначити, що за практикою Європейського суду з прав людини, суди не мають надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, але призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями: 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Притикіна Ігоря Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в особі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. А. Шевчук