Справа № 380/28514/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/28514/23 пров. № А/857/17771/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №380/28514/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Кузан Р. І.,

дата ухвалення рішення 31 травня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 09 листопада 2023 року №51 про відмову у призначенні пенсії йому за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати йому до страхового стажу період роботи з 01 жовтня 1991 року по 13 січня 1992 року та періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року, з 27 лютого 1994 року по 01 березня 1995 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року, з 09 квітня 2004 року по 09 січня 2010 року, з 10 квітня 2010 року по 27 жовтня 2010 року, з 12 квітня 2011 року по 31 грудня 2011 року, з 29 березня 2012 року по 15 листопад 2012 року, з 03 квітня 2013 року по 06 травня 2013 року, з 22 травня 2014 року по 06 жовтня 2014 року, з 14 квітня 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 08 червня 2018 року по 15 жовтня 2018 року, з 20 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, в кратному розмірі з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців стажу для призначення пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити йому пенсію за віком з 04 квітня 2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №51 від 09 листопада 2023 року про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 жовтня 1991 року по 31 січня 1992 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи в районі Крайньої Півночі з 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року на пільгових умовах, як один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви, з урахуванням наданих позивачем документів, довідок та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у трудовій книжці позивача немає спеціального штампа, де було би зазначено період, на який укладався трудовий договір, та пільги з обчислення стажу. Також позивачем не надано трудових договорів про періоди роботи в районах крайньої Півночі або довідки, яка підтверджує період роботи в районі Крайньої Півночі, укладання строкових договорів та поширення на нього пільг з обчислення стажу. Зазначає, що покликання позивача на наявність запису у трудовій книжці про роботу у районах Крайньої Півночі не є підставою для проведення зарахування стажу у півторакратному розмірі. Також звертає увагу на те, що позивачем не надано довідку про підтвердження сплати внесків за період роботи на території російської федерації, тому підстави для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача відсутні. Крім того, з 01 січня 2023 року припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та вкладиша до трудової книжки позивач працював у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у наступні періоди: з 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року, з 27 лютого 1994 року по 01 березня 1995 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року, з 09 квітня 2004 року по 09 січня 2010 року, з 10 квітня 2010 року по 27 жовтня 2010 року, з 12 квітня 2011 року по 31.12.201, з 29 березня 2012 року по 15 листопад 2012 року, з 03 квітня 2013 року по 06 травня 2013 року, з 22 травня 2014 року по 06 жовтня 2014 року, з 14 квітня 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 08 червня 2018 року по 15 жовтня 2018 року, з 20 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року. Вказане не заперечується відповідачами.

Позивач 03 листопада 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду в Сумській області прийнято рішення №51 від 09 листопада 2023 року, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні підставою для відмови слугувало те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 23 липня 1981 року: з 01 жовтня 1991 року по 13 січня 1992 року, оскільки печатка, якою завірено звільнення непридатна для сприйняття змісту та відсутній підпис відповідальної особи; періоди роботи в районі Крайньої Півночі та в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року у зв`язку з відсутністю двосторонніх угод/договорів.

Додатковий коментар. За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 заявник набуде після досягнення 65 років, тобто з 04 квітня 2028 року. За умови надання додаткових документів право на пенсію за віком буде переглянуто.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся у суд з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди його роботи з 01 жовтня 1991 року по 31 січня 1992 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року, оскільки записи в трудовій книжці позивача про вищевказані періоди роботи позивача є достатніми для зарахування спірного періоду до загального страхового стажу, при цьому, відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків, відсутність інформації від пенсійного органу російської інформації щодо підтвердження страхового стажу позивача, не є підставою для неврахування вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу, що дає право позивачу на призначення йому пенсії; крім того позивач працював у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинними, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації. Крім того, зважаючи на підтвердження факту роботи позивача у районах Крайньої Півночі у період з 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року, наявні підстави зарахування такого на пільгових умовах, як один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, а відтак оскаржуване рішення пенсійного органу є протиправним та підлягає скасуванню та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви, з урахуванням наданих позивачем документів, довідок та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів, виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частина 1 статті 4 Закону №1058-IV передбачає, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірних періодах. Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України №639 від 24.06.2023.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду в Сумській області прийнято рішення №51 від 09 листопада 2023 року, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 23 липня 1981 року: з 01 жовтня 1991 року по 13 січня 1992 року, оскільки печатка, якою завірено звільнення не придатна для сприйняття змісту та відсутній підпис відповідальної особи; 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року року роботи в росії, оскільки відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та розірвання дипломатичних відносин з країною-агресором Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Таким чином, обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союз) Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому в незалежних державах страховий стаж та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів (а.с.26 зворот).

При цьому, факт роботи ОСОБА_1 у період з 01 жовтня 1991 року по 13 січня 1992 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 23 липня 1981 року. Записи у трудовій книжці є чіткими та містять записи про прийом на роботу, запис про звільнення та посилання на накази (а.с.14-15).

Колегія суддів звертає увагу, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Разом з тим, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів у трудовій книжці, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів, виявивши формальні недоліки.

Як зазначено вище, фактично єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01 жовтня 1991 року по 13 січня 1992 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року у російській федерації є те, що з 01 березня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані покликання пенсійного органу є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що враховуючи збройну агресію російської федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності у російській федерації, буде непропорційним обмеження права особи на пенсійне забезпечення через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду рф (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особі компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, та факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.

При цьому, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів роботи.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо підставності зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року на пільгових умовах, як один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно з п.110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 №590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Як зазначено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тому відповідними доказами може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період.

За змістом п.4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 №22-1, звернення особи за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф "б" цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, записами у трудовій книжці НОМЕР_1 та додатку до трудової книжки, що ОСОБА_1 працював у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у наступні періоди: з 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року, з 27 лютого 1994 року по 01 березня 1995 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року, з 09 квітня 2004 року по 09 січня 2010 року, з 10 квітня 2010 року по 27 жовтня 2010 року, з 12 квітня 2011 року по 31.12.201, з 29 березня 2012 року по 15 листопад 2012 року, з 03 квітня 2013 року по 06 травня 2013 року, з 22 травня 2014 року по 06 жовтня 2014 року, з 14 квітня 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 08 червня 2018 року по 15 жовтня 2018 року, з 20 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

Крім того, у матеріалах справи наявні архівні довідки, які підтверджують періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі.

Колегія суддів враховує, що спір щодо належності місцевості, де працював позивач, до районів Крайньої Півночі, між сторонами відсутній.

Для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі №560/755/19.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи усі наявні документи, ті обставини, що позивач працював у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, а тому наявні підстави здійснення відповідного розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, а саме: зараховувавши один рік роботи за один рік і шість місяців за період роботи з 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пенсійним органом протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди його роботи 01 жовтня 1991 року по 31 січня 1992 року, з 22 лютого 1996 року по 15 жовтня 1996 року, з 04 лютого 1997 року по 19 листопад 1997 року, з 21 квітня 1998 року по 26 квітня 2001 року, оскільки записи в трудовій книжці позивача про вищевказані періоди роботи позивача є достатніми для зарахування спірного періоду до загального страхового стажу, при цьому, відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків, відсутність інформації від пенсійного органу російської інформації щодо підтвердження страхового стажу позивача, не є підставою для неврахування вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу, що дає право позивачу на призначення йому пенсії; крім того позивач працював у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинними, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації. Крім того, зважаючи на підтвердження факту роботи позивача у районах Крайньої Півночі у період 10 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 15 лютого 1986 року по 26 травня 1987 року, з 01 липня 1988 року по 20 лютого 1990 року, наявні підстави зарахування такого на пільгових умовах, як один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, а відтак оскаржуване рішення пенсійного органу є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №380/28514/23 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскарженого рішення щодо не зарахування до стажу позивача спірного періоду його роботи, разом з тим, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії, тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Разом з тим, щодо доводів апелянта про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не приймало оскаржуване рішення, тому підстави для зобов`язання вчинення дій останнім відсутні, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як вбачається з матеріалів справи, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви про зарахування стажу роботи має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, а тому судом першої інстанції помилково зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди роботи, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та обґрунтованими з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції щодо зобов`язання апелянта зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди роботи та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії дійшов помилки у визначенні пенсійного органу, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає зміні; в решті суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно і повно встановив обставини справи, тому відповідно до ст.316 КАС України рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відтак виходячи з положень ст.139 КАС України з останнього необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1717,76 грн.

Керуючись ст.139, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №380/28514/23 змінити, замінивши у абз.3,4,5 резолютивної частини судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №380/28514/23 в частині стягнення судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) гривень 76 копійок.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №380/28514/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.