Справа № 420/31335/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31335/23

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П. Дата і місце ухвалення: 01.07.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2023р. №4-1533.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірним податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_1 необґрунтовано визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 47 667,01 грн., оскільки після отримання в оренду земельної ділянки, ним згідно положень Закону України «Про фермерське господарство» було засноване фермерське господарство «ЧАПАЄВЕ», яке було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 30.04.2015р. З моменту створення селянського (фермерського) господарства до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника. Крім того, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі недостовірних даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, із застосуванням ставки орендної плати, яка не передбачена договором оренди землі №026 від 15.04.2015р., що є підставою для його скасування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.06.2023р. №4-1533.

Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 01.07.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що орендар земельної ділянки є платником орендної плати за землю в силу положень пункту 288.4 статті 288 ПК України. А відтак, фізична особа (засновник фермерського господарства), яка уклала договір оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, сплачує орендну плату за вказану земельну ділянку. У випадку, якщо б право власності та/або постійного користування земельною ділянкою набуло фермерське господарство, як юридична особа, або якщо б договір оренди земельної ділянки був укладений з фермерським господарством, як юридичною особою, то у відповідності до п.286.2 ст.286 ПК України, обов`язок щодо самостійного обчислення плати за землю та подання податкової декларації з плати за землю був би покладений саме на фермерське господарство. У даному випадку за договором оренди землі №026 від 15.04.2015р. ОСОБА_1 було передано земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства загальною площею 42000,0 га.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 15.04.2015р. між ОСОБА_1 , як фізичною особою, та Головним управлінням Держземагентсва в Одеській області укладено договір оренди землі №026, за умовами якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, розташовану на території Чапаєвської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Згідно п.п. 2.1, 2.2 Договору в оренду передається земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства загальною площею 42,0000 га, у тому числі: ріллі 42,0000 га. Кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0474.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 680957,34 грн. (п.2.4 Договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Чапаєвської сільської ради в УДКСУ у Великомихайлівському районі Одеської області у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2015р., а саме 27238,32 грн. за 1 рік, що складає 2269,86 грн. за один місяць.

Орендна плата, визначена пунктом 4.1 цього договору, без внесення змін до договору, індексується станом на 1 січня наступного року, виходячи із індексу споживчих цін за повний минулий календарний рік на коефіцієнт індексації, що визначається за формулою визначеною статтею 289 Податкового кодексу України.

Орендна плата вноситься орендарем не пізніше 28-го числа кожного місяця, наступного за звітним, у розмірі, встановленому пунктом 4.1 Договору, за кожен місяць.

Право оренди зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2015р., номер запису 9543564. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21050102 від 30.04.2015р. Строк дії: 49 років.

Фермерське господарство «ЧАПАЄВЕ» відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано 30.04.2015р., номер запису: 0000587. Керівником господарства є Писаренко Д.М.

Основним видом діяльності ФГ «ЧАПАЄВЕ» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).

ФГ «ЧАПАЄВЕ» подавалися до контролюючого органу податкові декларації з плати за землю, де зокрема й зазначалося про земельну ділянку площею 42,0 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0474 та сума податку за неї, яку сплачено, про що свідчать платіжні інструкції.

На підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, відповідно до п.286.5 ст.286 Кодексу, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.06.2023р. №4-1533 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік у сумі 47667,01 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позов та скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення суд першої інстанції виходив з того, що після укладення договору оренди фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Суд зазначив, що фактичним користувачем земельної ділянки площею 42,00 га з кадастровим номером :01:002:0474 є ФГ «ЧАПАЄВЕ», яке і має обов`язок сплачувати земельний податок, як плату за користування землею.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до приписів статті 269 ПК України платниками плати за землю є платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Згідно п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є:

об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування;

об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено. (ст.271 ПК України).

База оподаткування по земельних частках (паях) визначається згідно із даними земельних ділянок, на які фізичні особи мають право як власники земельних часток (паїв), з урахуванням підпунктів 271.1.1 та 271.1.2 цього пункту.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. (п.285.1 ст.285 ПК України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 288.1, 288.2, 288.3 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У той же час, згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Таким чином, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Згідно ст.12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Системний аналіз вищевказаних статей Закону України «Про фермерське господарство» свідчить про те, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Згідно ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, фермерське господарство створюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні ст. 44 Господарського кодексу України. При цьому, можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, чим це передбачено її цільовим призначенням, земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Тобто, після укладення договору оренди фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

З моменту державної реєстрації фермерського господарства та набуття прав юридичної особи таке господарство набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

Вказаний правовий висновок був викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі №615/2197/15-ц.

Тобто, з моменту створення селянського (фермерського) господарства до нього переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника (члена).

Як вбачається з матеріалів справи, ФГ «ЧАПАЄВЕ» відобразило передану земельну ділянку у податковій декларації від 03.02.2023р. з додатком та розрахунком мінімального податкового зобов`язання та у встановленому законодавством порядку у 2023 році здійснило необхідні податкові платежі щодо них, копії яких наявні в матеріалах справи.

Вказана обставина апелянтом не заперечується.

Колегія суддів звертає увагу, що наслідком стягнення орендної плати з позивача в даному випадку буде подвійне оподаткування одного й того самого об`єкту. З цих підстав суд вважає неправомірним нарахування позивачу орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік.

Більше того, при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган застосував ставку земельного податку в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, саме як суб`єкту господарювання, у якого перебуває земельна ділянка у користуванні, а також застосував не вірну нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що у своїй сукупності вплинуло на правильність визначеного податкового зобов`язання.

Будь-яких обґрунтувань щодо вказаного апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області не містить.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 08.06.2023р. №4-1533 та його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 березня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук