Справа № 420/2156/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2156/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 06.11.2024 р. № 19 «Про відмову у призначенні пенсії»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 26 вересня 2024 року із зарахуванням при розрахунку стажу періоду роботи з 17.04.1983 р. по 21.07.1996 р. у ВАТ «Холдингова компанія «Краян» та з 01.08.1996 року по 31.12.1997 року в ПП «Начало».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірними рішеннями пенсійними управліннями їй відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав незарахування до страхового стажу через недоліки в оформленні та веденні трудової книжки. Позивач не погоджується з даними рішеннями, зважаючи на те, що недоліки у веденні трудової книжки є виною адміністрації підприємств, що не може бути підставою для невраховування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком.

Ухвалою судді від 03.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.02.2025 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відмова в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу. Страховий стаж особи становить 27 років 10 місяців 10 днів. Право на пенсійну виплату відсутнє. На підставі наданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області було встановлено, що страховий стаж Позивача на дату звернення за призначенням пенсії становить 27 років 10 місяці 10 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч.1 і 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років. Враховуючи те, що у Позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи у Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Позивачем надано довідку видану ВАТ «Холдингова компанія «Краян» з 17.04.1983 року по 21.07.1996 року однак вказана довідка не відповідає формі встановленого зразка відсутній реєстраційний номер та дата в документі, відсутня інформація про наявність чи відсутність кутового штампу. Позивачем надано довідку про підтвердження наявного стажу роботи №25 від 28.03.2024 року, видану ПП «Начало», зарахувати стаж роботи з 01.08.1996 року по 31.03.2000 року немає можливості, оскільки вказано інформацію щодо надання копій наказів, а самі накази не надано. З наведеного вбачається, що чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці, проте, жодних допустимих доказів, передбачених п. 3, 26 Порядку № 637 проте, жодних допустимих доказів, передбачених п. 3 Порядку № 637 Позивачем до а ні до Головного управління а ні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області під час звернення за призначенням пенсії надано не було. Таким чином, позовні вимоги в частині зарахування зазначених періодів до трудового стажу підлягають залишенню без задоволення.

18.02.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив ГУ ПФУ в Одеській області, згідно з якою позивач у заяві про призначення пенсії від 31.10.2024 року вказала, що оригінал першої трудової книжки втрачено. Для підтвердження даної обставини позивачка надавала довідку Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, яку Відповідач-1 відмовився залучати до матеріалів електронної пенсійної справи. Окрім того, позивач до Відповідача-1 надавала довідки від 13 вересня 2017 р. за № 02-13/141 та від 13 вересня 2017 року № 02-13/142, які підписані Арбітражним керуючим, ліквідатором ВАТ ХК «Краян» М.С. Фоменко та скріплені печаткою і містять інформацію щодо періоду роботи ОСОБА_1 в ВАТ ХК «Краян» з 17.04.1983 року (наказ № 154/к від 17.04.1983 р.) по 21.07.1996 рік (наказ № 183/к від 21.07.1996 р.) та вказано, що довідка видана на підставі первинних документів. Окрім того звертає увагу суду, що позивач з метою підтвердження періодів роботи також отримала Архівну довідку від 17.10.2024р. № 2597-4-11.1-21, видану Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради з копіями наказів про преміювання, які наявні в Архіві, що містять інформацію про преміювання працівника ОСОБА_1 . Але при поданні заяви про призначення пенсії до Відповідача-1 вказану Архівну довідку відмовились приймати, зі слів інспектора «вона не відіграє ніякого значення». Також ОСОБА_1 до Відповідача-11 надавалась довідка № 25 від 28.03.2024, видана Приватним підприємством «Начало», яка містить відомості про період роботи позивачки з 01.08.1996 року по 31.03.2000 року із зазначенням номеру та дати наказів про прийняття та про звільнення, що сторона позивача вважає достатнім доказом підтвердження факту роботи позивача. Важливим є те, що за даними персоніфікованого обліку у довідці ОК-5 наявна сплата страхових внесків Приватним підприємством «Начало» за працівника ОСОБА_1 з січня 1998 року по березень 2000 року включно, тобто частково підтверджений період роботи сплатою страхових внесків.

20.02.2025 до суду від ГУ ПФУ у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що до страхового стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно довідок про підтвердження стажу роботи з 17 квітня 1983 року по 21 липня 1996 року та з 01 серпня 1996 року по 31 березня 2000 року. У зв`язку з втратою трудової книжки Позивачка на підтвердження трудового стажу надала диплом про навчання, свідоцтво про народження дитини, накази, довідки. Довідка про підтвердження періоду роботи в Одеському виробничому об`єднанні важкого кранобудування імені Січневого повстання з 17 квітня 1983 року по 21 липня 1996 року, яка видана ВАТ Холдингова компанія Краян (назва підприємства після перейменування) видана з порушення порядку видання документів без дати видачі вихідного документу та його номера, а також на довідці не відсутній кутовий штамп підприємства. На підтвердження періоду роботи з 01 серпня 1996 року по 31 березня 2000 року Позивачкою надано довідку Приватного підприємства Начало в якій наявна інформація про надання ОСОБА_1 наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи (із зазначенням №№ та дати їх видачі), проте самі накази Позивачкою не подано до територіального органу Пенсійного фонду України разом з іншими документами. З урахуванням наведеного вказані періоди роботи не зараховані до страхового стажу Позивачки. Страховий стаж Позивача з 1998 зараховано на підставі відомостей персоніфікованого обліку. Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком №22-1. Обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець поклав на Позивача, а орган Пенсійного фонду не наділений повноваженнями у підтвердженні стажу та відповідних статусів, а лише у відповідності до пункту 4.2 Порядку №22-1 досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи, виявляє їх неточності та розбіжності. Тобто, для призначення пенсії Позивач має належним чином підтвердити свій страховий стаж, проте до заяви про призначення пенсії Позивачем не надано належних доказів на підтвердження спірних періодів роботи, зокрема первині документи про прийом та звільнення з роботи у спірні періоди. З рахуванням наведеного, Відповідачем 06 листопада 2024 року прийнято рішення № 19 про відмову в призначенні пенсії за віком Позивачу ОСОБА_1 з дотриманням норм чинного законодавства. З урахуванням наведеного, Відповідач у спірних правовідносинах, діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його дії не можна вважати протиправними.

20.02.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив ГУ ПФУ у Волинській області, згідно з якою що позивач у заяві про призначення пенсії від 31.10.2024 року вказала; що оригінал першої трудової книжки втрачено. Для підтвердження даної обставини позивачка надавала довідку Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, яку Відповідач-1 відмовився залучати до матеріалів електронної пенсійної справи. Окрім того, позивач до Відповідача-1 надавала довідки від 13 вересня 2017 р. за № 02-13/141 та від 13 вересня 2017 року № 02-13/142, які підписані Арбітражним керуючим, ліквідатором ВАТ ХК «Краян» М.С. Фоменко та скріплені печаткою і містять інформацію щодо періоду роботи ОСОБА_1 в ВАТ ХК «Краян» з 17.04.1983 року (наказ № 154/к від 17.04.1983 р.) по 21.07.1996 рік (наказ № 183/к від 21.07.1996 р.) та вказано, що довідка видана на підставі первинних документів. Крім того, звертає увагу суду, що позивач з метою підтвердження періодів роботи також отримала Архівну довідку від 17.10.2024р. № 2597-4-11.1-21, видану Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради з копіями наказів про преміювання, які наявні в Архіві, що містять інформацію про преміювання працівника ОСОБА_1 . Але при поданні заяви про призначення пенсії до Відповідача-1 вказану Архівну довідку відмовились приймати, зі слів інспектора «вона не відіграє ніякого значення». Також ОСОБА_1 до Відповідача 1 надавалась довідка № 25 від 28.03.2024, видана Приватним підприємством «Начало» яка містить відомості про період роботи позивачки з 01.08.1996 року по 31.03.2000 року із зазначенням номер та дати наказів про прийняття та про звільнення, що сторона позивача вважає є достатнім доказом підтвердження факту роботи позивача.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31.10.2024 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке уповноважене розглянути подану Позивачем заяву від 31.10.2024.

Розглянувши заяву позивача з доданими до неї документами, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області прийнято рішення від 06.11.2024 № 19 «Про відмову у призначенні пенсії» було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 27 років 10 місяців 10 днів. До страхового стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно довідок про підтвердження стажу роботи з 17 квітня 1983 року по 21 липня 1996 року та з 01 серпня 1996 року по 31 березня 2000 року.

Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону, у разі відсутності, починаючи 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою з другою піст статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років.

До страхового стажу не зараховано період роботи:

згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи, виданій ВAT "Холдингова компанія "Краян", з 17.04.1983 року по 21.07.1996 року, у зв`язку з відсутністю реєстраційного номеру та дати в документі. Також відсутня інформація про наявність чи відсутність кутового штампу;

згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи № 25 від 28.03.2024 року, виданій ПП "Начало", з 01.08.1996 року по 31.03.2000 року, оскільки це інформація щодо надання копій наказів, а самі накази не надано.

Також дані періоди не підтверджено записами трудової книжки.

Дані періоди роботи доцільно підтвердити первинними документами, а також можливо буде зарахувати після надходження акту звірки даних довідок. Заявниці рекомендовано подати підтверджуючі документи.

Зважаючи на неправомірність відмови в зарахуванні періодів роботи до страхового стражу згідно трудової книжки та додаткових документів, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону№1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч.1 і 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Підпунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (надалі - Інструкція № 162) встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Згідно пп.2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції №162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (надалі - Інструкція №58).

Положеннями п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Позивач у заяві про призначення пенсії від 31.10.2024 року вказала, що оригінал першої трудової книжки втрачено. Для підтвердження даної обставини позивачка надала довідку Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, яку ГУ ПФУ в Одеській області відмовився залучати до матеріалів електронної пенсійної справи, за свідченням позивача. Зазначена довідка наявна в матеріалах справи та засвідчує звернення ОСОБА_2 про викрадення документації з приміщення магазину «Макошь» по вул. Гайдара, 58, в т.ч. трудової книжки гр. ОСОБА_1 .

Крім того, позивач надавала довідки від 13 вересня 2017 р. за № 02-13/141 та від 13 вересня 2017 року № 02-13/142, які підписані Арбітражним керуючим, ліквідатором ВАТ ХК «Краян» М.С. Фоменко та скріплені печаткою і містять інформацію щодо періоду роботи ОСОБА_1 в ВАТ ХК «Краян» з 17.04.1983 року (наказ № 154/к від 17.04.1983 р.) по 21.07.1996 рік (наказ № 183/к від 21.07.1996 р.) та вказано, що довідка видана на підставі первинних документів.

Також позивач з метою підтвердження періодів роботи також отримала Архівну довідку від 17.10.2024 № 2597-4-11.1-21, видану Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради з копіями наказів про преміювання, які наявні в Архіві, що містять інформацію про преміювання працівника ОСОБА_1 .

Але, за свідченнями позивача, при поданні заяви про призначення пенсії до ГУ ПФУ в Одеській області вказану архівну довідку відмовились приймати, оскільки вона не відіграє ніякого значення.

Також ОСОБА_1 надавалась довідка № 25 від 28.03.2024, видана Приватним підприємством «Начало», яка містить відомості про період роботи позивачки з 01.08.1996 року по 31.03.2000 року із зазначенням номер та дати наказів про прийняття та про звільнення.

Крім того, за даними персоніфікованого обліку у довідці ОК-5 наявна сплата страхових внесків Приватним підприємством «Начало» () за працівника ОСОБА_1 з січня 1998 року по березень 2000 року включно, тобто частково підтверджений період роботи сплатою страхових внесків.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний період роботи позивача є належним чином підтвердженим доказами, наявними у матеріалах справи, а отже будь-яких правових підстав для неврахування його до страхового стажу немає.

Поряд з цим, що відповідно до ст.1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Тобто, саме на страхувальника, який є роботодавцем, покладається обов`язок зі сплати відповідних внесків за найману особу відповідно до цього закону.

Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Положення, реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Тобто, відсутність страхового стажу за спірний період в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не може бути підставою для відмови у врахуванні стажу наявного у трудовій книжці, оскільки позивач не може нести за це відповідальність, адже внесення таких даних покладається на страхувальника - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Деркомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, (яка діяла станом на дату заповнення трудової книжки вперше) трудові книжки ведуться на всіх робітників та службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи здійснюються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.11 вказаної Інструкції, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесення відомостей.

Першу сторінку (титульну сторінку) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього проставляється печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), у якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, більше того, саме заповнення трудової книжки вперше при зазначенні дати її заповнення, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.

У свою чергу суд зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а ні зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області, в якому позивач перебуває на обліку, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.

З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає необхідним для захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України. При цьому суд вважає за необхідне присудити позивачу понесені ним судові витрати з урахуванням розсуду спору відповідно до положень ч.8 ст.139 КАС України, - за рахунок асигнувань суб`єктів владних повноважень ГУ ПФУ у Волинській області. Так, з порушенням права, яке потребувало судового захисту, в першу чергу пов`язано прийняття неправомірного рішення вказаним пенсійним управлінням.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22В; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 06.11.2024 р. № 19 «Про відмову у призначенні пенсії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2024 року щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме щодо зарахування при розрахунку стажу періоду роботи з 17.04.1983 р. по 21.07.1996 р. у ВАТ «Холдингова компанія «Краян» та з 01.08.1996 року по 31.12.1997 року в ПП «Начало».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк