Справа № 120/12265/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 р. Справа № 120/12265/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі збільшеному до 100000 грн. на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації в закладах охорони здоров`я (в тому числі закордонних), у зв`язку з пораненням (травмою) пов`язаним із захистом Батьківщини за період лікування починаючи з травня 2024 року по вересень 2024 року, а також за час перебування на реабілітаційному лікуванні з 30.01.2024 по 05.02.2024 та з 05.02.2024 по 19.02.2024.

Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за згаданий вище спірний період, згідно з положеннями Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Ухвалою від 24.09.2024 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

Натомість, відповідач копію ухвали про відкриття провадженні у справі від 24.09.2024 отримав в електронний кабінет 25.09.2024 о 03:55, про що свідчить відповідна довідка, яка наявна в матеріалах справи. Однак своїм правом на подання відзиву не скористався.

Наведені обставини згідно ч. 6 ст. 162 КАС України не є перешкодою в розгляді справи за відсутності відзиву від відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України .

У період з 05.12.2023 по 12.12.2023 та з 01.01.2024 по 13.01.2024 позивач брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Пологівському районі Запорізькій області, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №967 від 07.02.2024.

13.01.2024 в ході виконання бойового завдання в районі н.п. Вербове Пологівського району Запорізької області внаслідок удару FPV дрона по БМП, позивач отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення Травматична ампутація лівої кисті.

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №50/28/14-1610 від 08.02.2024, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , поранення ОСОБА_1 отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. В цій же довідці зазначено, що поранення не є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення, або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Як наслідок, з 14.01.2024 позивач перебував на лікуванні в різних лікувальних закладах.

29.01.2024 позивачу проведено медичний огляд госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_2 та встановлено діагноз: ампутаційна кукса лівої верхньої кінцівки на рівні променево-запясного суглобу з тимчасовим порушенням функції, з приводу мінно-вибухової травми (13.01.2024). Згідно наказу МОЗ від 04.07.2007 № 370 травма відноситься до тяжкого ступеню.

Як слідує із матеріалів справи, позивач з 30.01.2024 по 05.02.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні реабілітації та відновлювального лікування у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 681/147, а також довідкою військової частини НОМЕР_2 від 31.01.2024 № 681.

Надалі, з 05.02.2024 по 19.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДНП Центр комплексної реабілітації Галичина, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6953/340, а також довідкою ДНП «Центр комплексної реабілітації «Галичина» від 08.02.2024 № 380-Д.

У відповідності до довідки госпітальної ВЛК військового госпіталю Національної гвардії України від 20.03.2024 № 261, отримана позивачем травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких згідно класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 № 370. Вказано на потребу протезування лівої верхньої кінцівки на рівні середньої третини передпліччя.

Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України за № 29/16975/2-24 від 23.04.2004, Міністерство охорони здоров`я України відповідно до п. 6 Порядку направлення осіб із складових сил оборони та сил безпеки, постраждалих у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2022 року № 411, інформує про погодження з іноземною стороною переліку захисників України, яких заклади охорони здоров`я іноземних держав можуть прийняти на лікування за кордоном.

Закладом охорони здоров`я «LANDSTUHL REGIONAL CENTRE» (Dr.Hitzelberger Strasse Landstuhl / Kirchberg, Rhineland-Pfalz, 66849, Federal Republic of Germani) проінформовано Міністерство охорони здоров`я України про можливість медичної евакуації та надання безоплатної необхідної медичної допомоги пацієнтам, захисникам України, зокрема: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до меморандуму для протоколу суб`єкт: Міністерство охорони здоров`я України від 01.05.2024, виданою відділом армії регіонального медичного центру «Ландштуль» 33100 АПУ 09180-3100, ОСОБА_1 з 25.04.2024 року знаходиться у Регіональному Медичному центрі «Ландштуль», у зв`язку з наявністю числених травм, які були отримані ним в ході виконання бойового завдання. Він отримує лікування в LRMC з 25 квітня 2024 року до теперішнього часу, і на поточний момент все ще потребує постійного медичного догляду.

Також згідно довідки Міністерства армії регіонального медичного центру Ландштуля в/ч НОМЕР_3 відділення військово-поштової служби Збройних сил в Європі 09180-3100 від 19.07.2024р., ОСОБА_1 перебуває на лікуванні у Військовому шпиталі США: Медичний тимчасовий загін (МТЗ) при Регіональному Медичному центрі «Ландштуль» (РМЦЛ) з 26 квітня 2024 року по теперішній час.

Втім позивач вказує, що за період його реабілітації у військовій частині НОМЕР_2 з 30.01.2024 по 05.02.2024 та у Державному некомерційному підприємстві Центр комплексної реабілітації ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.02.2024 по 19.02.2024, а також за час його перебування на лікуванні за кордоном за період з травня 2024 по вересень 2024 у Медичному тимчасовому загоні (МТЗ) при Регіональному медичному центрі Ландштуль (РМЦЛ) відповідач не виплачував додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі збільшеному до 100000 грн. на місяць.

Після неодноразових звернень позивача до різних установ зі скаргами щодо перевірки нарахування та виплати йому грошового забезпечення та додаткової винагороди військовою частиною НОМЕР_1 , листом Міністерства внутрішніх справ України від 15.08.2024 №26212/44-2024 повідомлено, що нарахування та виплата додаткової грошової винагороди за час перебування позивача на реабілітації з приводу отримання поранення за період з 30.01.2024 по 05.02.2024 та з 05.02.2024 по 19.02.2024 постановою КМУ № 168 та наказом МВС № 729 не передбачено. Щодо періоду перебування позивача на лікуванні за кордоном з 26.04.2024 у Медичному тимчасовому загоні при Регіональному Медичному центрі «Ландштуль» (ФРН), то надані зазначеним закладом охорони здоров`я відомості про лікування позивача не дають підстав для включення позивача до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до вимог п. 1-2 постанови КМУ № 168.

Вважаючи наведену бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168).

Пунктом 1 вказаної постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У відповідності до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови № 168 (в редакції станом на час отримання позивачем травми) до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 01.09.2023 №729 «Деякі питання виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Наказ № 729).

Відповідно до підпункту 1 пункту 15 Наказу № 729 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Отже, як Постановою № 168 так і Наказом № 729 безальтернативно унормовано, що додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн виплачується у тому числі тим військовослужбовцям, які у зв`язку з травмою чи пораненням, пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у тому числі і закордонних з дня отримання такого поранення/травми, включаючи час переміщення до лікарняного закладу, зокрема з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Визначальним, на думку суду, є саме причинно-наслідковий зв`язок між пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) та перебуванням на стаціонарному лікуванні такого поранення (контузії, травми, каліцтва).

Під час розгляду справи встановлено, що 13.01.2024 під час безпосередньої участі в бойових діях, позивач отримав травму/поранення (ампутація лівої кисті).

Наявні у справі докази свідчать про те, що вказана травма (поранення), Так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини.

Водночас, як вже було встановлено судом, у спірний період з 30.01.2024 по 05.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 681/147, а також довідкою військової частини НОМЕР_2 №681 від 31.01.2024.

А у інший спірний період з 05.02.2024 по 19.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДНП Центр комплексної реабілітації Галичина, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6953/340, а також довідкою від 08.02.2024 №380-Д.

Також, як слідує із долучених до матеріалів справи доказів, а саме листа Міністерства охорони здоров`я України №29/16975/2-24 від 23.04.2024, листа відділу армії регіонального медичного центру Ландштуля 33100 АПУ 09180-3100 від 01.05.2024, а також службової записки Міністерства армії регіонального медичного центру Ландштуля в/ч НОМЕР_4 відділення військово-поштової служби Збройних сил в Європі №09180-3100 від 19.07.2024, позивач з 26.04.2024 по теперішній час (на дату видання таких документів) перебуває на лікуванні у Військовому шпиталі США: Медичний тимчасовий загін (МТЗ) при Регіональному медичному центрі Ландштуль (Німеччина).

Поряд із тим зі змісту вказаних документів вбачається, що причиною госпіталізації позивача та його лікування в тому числі закордоном стали наслідки поранення, отриманого 13.01.2024.

Що ж до обставин проходження позивачем реабілітаційного лікування, то з цього приводу суд зауважує, що відповідно до Закону України "Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я" реабілітація може надаватись у стаціонарних та амбулаторних умовах.

Тобто реабілітаційне лікування є видом лікування, яке може надаватись як в умовах стаціонару, так і в амбулаторних умовах.

Водночас Постановою № 168 передбачено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. зберігається за військовослужбовцем за час стаціонарного лікування.

Отже, законодавство пов`язує виникнення у військовослужбовця права на виплату додаткової винагороди за час перебування на лікуванні не з видом такого лікування (реабілітаційне, терапевтичне, хірургічне), а з умовами його надання в умовах стаціонару або ж іншими словами "стаціонарне лікування".

В даному випадку судом безспірно встановлено, що в спірний період часу з 30.01.2024 по 05.02.2024, з 05.02.2024 по 19.02.2024 та в період лікування позивача за кордоном, останній перебував саме на стаціонарному лікуванні, тобто лікувався в умовах стаціонара, перебуваючи у відповідному медичному закладі. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Таким чином суд доходить висновку, що у позивача наявні обидві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

А відтак суд вважає, що відповідач протиправною не нарахував та не виплатив позивачу додаткову винагороду за спірні періоди перебування його на стаціонарному лікуванні (в тому числі і за кордоном).

Також суд враховує, що відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, відзиву на позовну заяву не подав, належними й допустимими доказами правомірності своєї бездіяльності не обґрунтував, доводів позивача не спростував.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. на місяць відповідно до Постанови № 168 у зв`язку з перебуванням на реабілітаційному лікуванні в період з 31.01.2024 по 05.02.2024 та з 05.02.2024 по 19.02.2024, а також період перебування на стаціонарному лікуванні за кордоном з 01.05.2024 по 26.08.2024.

При цьому, щодо визначення дати перебування на лікуванні за кордоном, то позивачем у своєму позові заявлено вимогу про зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період з травня по вересень 2024 року, мотивуючи це тим, що на дату подання цього позову позивач продовжує лікування.

Втім судом враховано, що остання інформація, яка підтверджує період лікування позивача за кордоном та яка наявні в матеріалах справи, це відповідний меморандум для запису наданий Регіональним медичним центром Ландштуль від 26.08.2024р., яким підтверджено, що ОСОБА_1 продовжує відновлюватись після хірургічної операції, яку він пройшов 23 серпня, та наразі немає очікуваної дати, коли він буде звільнено від медичної допмоги.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача на лікування за кордоном в медичному центрі Ландштуль по 26.08.2024 включно. Інших доказів, які б достеменно підтверджували подальше лікування позивача після цієї дати (після 26.08.2024) в матеріалах справи відсутні.

Оскільки рішення суду не можу ґрунтуватися на припущеннях, тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково за період з 01.05.2024 по 26.08.2024.

Щодо наступної позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів, то суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 за № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до ст. ст. 1 , 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За змістом ст. 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно ст. 4 Закону № 2050-III визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Узагальнення наведених норм дає підстави вважати, що однією із умов виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-III та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків його виплати, мають компенсаторний характер.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Суд зазначає, що за змістом ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Як зазначено в п.2 постанови КМ України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та їх розміри, перелічені в додатку 15 до постанови №704.

Вказаний перелік не містить серед таких додаткових видів грошового забезпечення винагороду, передбачену постановою КМ України від 28.02.2022 року №168.

Суд зауважує, що аналіз постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року дає підстави вважати, що винагорода, передбачена вказаною постановою, є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у певних діях та заходах на період дії воєнного стану. При цьому розмір винагороди та виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), а також у разі захоплення в полон, або в разі загибелі. Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів перебування в певних обставинах, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

За таких обставин, дана винагорода не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які виконують певні завдання на період дії воєнного стану, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною

Отже, додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою №168, не є в розумінні вимог Закону №2050-III грошовим доходом громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, а тому порушення строку її виплати не є підставою для нарахування та виплати компенсації, передбаченої цим Законом №2050-III.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів за період невиплати позивачу додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши зібрані у справі докази та враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо позову, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" збільшеної до 100000 грн. на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 30.01.2024 по 05.02.2024, з 05.02.2024 по 19.02.2024 та з 01.05.2024 по 26.08.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 30.01.2024 по 05.02.2024, з 05.02.2024 по 19.02.2024 та з 01.05.2024 по 26.08.2024 в розрахунку до 100 000 грн. на місяць, враховуючи фактично виплачені суми за вказаний період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17.03.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович