Справа № 452/4547/24
Суддя: Бікезіна О. В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/4547/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Павлішевського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Самборі Львівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Антонов Д.К. 13 грудня 2024 року звернувся до Самбірського міськрайонного суду Львівської області в інтересах Грозика з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування постанови № 245 від 22.11.2024 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушено абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», згідно якого громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані. Жодних інших порушень діючого законодавства встановлено не було. Вважає, що за порушення Прикінцевих та перехідних положень позивач взагалі не несе ніякої відповідальності, бо поняття «Прикінцевих та перехідних положень» не визначено жодним законодавчим актом.

Протокол № 409 від 19 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 був складений за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а постанова № 245 від 22.11.2024 року винесена про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

16 січня 2025 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач посилався на ті обставини, що в січні 2023 року ним були оновлені військово-облікові дані в ІНФОРМАЦІЯ_2 та 03.02.2023 року отриманий військово-обліковий квиток з відміткою відстрочки від призиву на один рік до лютого 2024 року. Також в листопаді 2023 року ОСОБА_1 , на вимогу керівництва навчального закладу, повторно отримав відстрочку від призову терміном на один рік до листопада 2024 року як заброньований працівник викладач Самбірського технічного училища. Для оформлення відстрочки він у лютому 2023 року надав відповідачу оригінали та копії наступних документів: паспорта, ІНН, посвідчення інваліда ІІІ групи, довідку з місця роботи, трудову книжку. З лютого 2023 року по теперішній час жодних змін в облікових даних, наявних в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відбулося та зміни не вносилися, отже уточнення зазначена інформація не потребувала. Жодної повістки для прибуття до відповідача позивач не отримував.

16 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою оформлення відстрочки на вимогу керівника Державного професійного закладу освіти «Самбірський професійний ліцей». Від працівників відповідача позивач довідався про необхідність встановлення додатку Резерв+ та що всі дані на відстрочку підтягнуться автоматично. В той же день ОСОБА_1 встановив додаток, але в даному додатку не підтягнулося посвідчення інваліда ІІІ групи (пожиттєво).

19 листопада 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оформленні відстрочки, проте старшим офіцером адміністравтиного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшим лейтенантом ОСОБА_3 відносно нього був складений протокол № 409 за порушення правил військового обліку за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

22 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 245 від 22.11.2024 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (згідно відзиву на позовну заяву) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Позивач вважав оскаржену постанову протиправною, з огляду на те, що оскільки він є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а відповідно не може бути суб`єктом адміністравтиного правопорушення ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З посиланням на практику ЄСПЛ та ВС зазначав, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення та підстави для його прийняття.

Покликаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати постанову № 245 від 22.11.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; судові витрати стягнути з відповідача (а.с.1-5,124-129).

Ухвалою судді від 19 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків (а.с.16-17).

Ухвалою судді від 27 грудня 2024 року після усуненні недоліків відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження; відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 30).

08 січня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Посилався на ті обставини, що дійсно, 22 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 245 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення останнім правил військового обліку, а саме за не уточнення військовозобов`язаним у визначений законом час, жодним з передбачених законом способів, своїх облікових та інших персональних даних. За цим фактом 19 листопада 2024 року старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшим лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 409 про адміністративне правопорушення. На підставі зазначеного протоколу і було винесено оскаржуємо постанову. З посиланням на норми законодавства відповідач зазначав, що громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно), а саме: шляхом прибуття самотійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самотійно до центру адміністративних послуг; через електроннй кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). Проте позивач зазначених норм закону не дотримався, що він і сам не спростовує.

Щодо помилкового зазначення в назві оскаржуваної постанови ч. 3 ст. 210 КУпАП замість ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, то зазначене є опискою, яка не спростовую вчиненого позивачем правопорушення. Окремі недоліки оформлення постанови не можуть розглядатися як підстава для її скасування, адже зі змісту постанови вбачається суть порушення. У спірному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної стронони правопорушення є протиправне діяння у вигляді не уточнення позивачем своїх військово-облікових даних у встановлений законом час, факт вчинення якого не заперечується самим відповідачем.

Враховуючи, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою на то особою, у встановлені законом строки, за умов належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, розмір накледного штрафу відповідає санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відсутні підстави для її скасування (а.с.34-44).

10 січня 2025 року представник позивача адвокат Антонов Д.К. надав суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідачем не надані докази на підтвердження своїх заперечень (а.с.55-57).

Ухвалою суду від 10 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача, у відповідача витребувані докази; явку представника відповідача в судове засідання визнано обов`язковою (а.с.121-122).

03 лютого 2025 року відповідач надав відповідь на заяву (а.с.135-138).

Також представник відповідача надав клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки вона подана представником позивача з порушеннями ч. 6 ст. 160 КАСУ (а.с.45-47).

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків (а.с.140-141).

Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року після усунення позивачем недоліків, справу призначено до судового розгляду ( а.с.155).

Під час судового розгляду адміністративної справи позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що протокол № 409 від 19 листопада 2024 року за порушення правил військового обліку, складений відносно нього за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП отримав в той же день в ІНФОРМАЦІЯ_4 , але його не підписав, оскільки був з ним не згідний. В протоколі була зазначена дата розгляду справи - 22 листопада 2024 року, тому він в зазначений день прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але фактично розгляд справи не відбувався, а йому намагалися вручити постанову № 245 від 22 листопада 2024 року, від отримання якої він відмовився. Дану постанову було ним отримано по пошті, після чого він звернувся до суду. За період з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно) ним не були уточнити свої персональні дані оскільки він вважає, що з лютого 2023 року по теперішній час жодних змін в його облікових даних, наявних в розпорядженні відповідача, не відбулося, крім того він є особою з інвалідністю ІІІ групи, педагогічним працівником, призову не підлягає.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Пояснив, що оскаржувану постанову винесено відповідності до вимог законодавства, із належним встановленням всіх фактичних обставин справи. В ході уточнення облікових даних було встановлено, що ОСОБА_1 не оновив їх в термін, визначений законодавством. За фактом правопорушення було складено протокол № 409 від 19 листопада 2024 року про адміністративне правопорушення, в присутності ОСОБА_1 , з яким позивача було ознайомлено, протокол ним було отримано, проте підписати його він відмовився, що підтвердив в судовому засіданні. Розгляд справи відбувався в особистій присутності позивача. Позиція позивача що інформація щодо його перебування на обліку вже була наявна у відповідача і не потребувала уточнення є хибною, оскільки уточнення військових облікових даних є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність. Зазначення в постанові ч. 3 ст. 210 КУпАП замість вірної ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є опискою, що підтверджується як змістом описаного в постанові правопорушення, так і змістом протоколу.

Вислухавши доводи учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства безтерміново; працює на посаді майстра виробничого навчання Державного професійного закладу освіти «Самбірський професійний ліцей» (а.с.21,51,52,54).

Позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується тимчасовим посвідченням №134/1071 від 07.02.2023 року(а.с.53).

19 листопада 2024 року в особистій присутності ОСОБА_1 старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшим лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 409 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з якого слідує, що 19 листопада 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, під час дії в Україні особливого періоду, порушив правила військового обліку, не уточнив свої облікові та інші персональні дані протягом 60 днів з дня набрання чинності ЗУ від 11.04.2024 року №3633-ІХ (а.с.8).

Даний протокол не містить підпису ОСОБА_1 , проте в судовому засіданні представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 пояснив, що позивач відмовився підписати даний протокол, але фактично його отримав, дану обставину підтвердив в судовому засіданні і сам позивач.

22 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 на підставі вказаного протоколу було винесено постанову № 245 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а.с.9-11).

З тексту постанови вбачається, що 19 листопада 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що ОСОБА_1 являючись військовозобов`язаним, під час дії в Україні особливого періоду, порушив правила військового обліку, не уточнив свої облікові та інші персональні дані, чим порушив норми ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункту 1 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», п. 1 додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» №1487 від 32.12.2022 року, тобто в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.9-11).

Разом з тим, в назві постанови зазначено: «Постанова № 245 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення», також в тексті постанови зазначено: «військовозобов`язаний ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП».

З відзиву на позовну заяву та з пояснень, наданих представником відповідача Павлішевським М.В. в судовому засіданні вбачається, що зазначення в постанові посилання на ч. 3 ст. 210 КУпАП замість ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є опискою, що підтверджується як змістом описаного в постанові правопорушення, так і змістом протоколу, і не спростовує вчиненого позивачем правопорушення.

Оскільки копію постанови позивач отримати в ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився, її було скеровано поштою, отримано позивачем, що сторонами не спростовано.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 № 3696-IX (далі Закон № 3696-ІХ), який набув чинності 19 травня 2024, стаття 210-1 КУпАП викладена в такій редакції:

«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Стаття 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто є нормою непрямої дії, яка сама не встановлює правила поведінки, а має відсильний характер до інших нормативних актів.

Так, статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ).

Згідно частини 1 Закону № 3543-ХІІ система військового обліку - сукупність систем військового обліку органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, які структурно складаються із керівників як організаторів ведення військового обліку, служб персоналу (посадових осіб), які безпосередньо ведуть військовий облік, об`єктів військового обліку - призовників, військовозобов`язаних, резервістів та засобів автоматизації процесів ведення військового обліку з використанням необхідних баз даних (реєстрів), визначених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень частини 3 статті 22 Закону № 3543-ХІІ у редакції Закону України від 11 квітня 2024 № 3633-IX (які набрали чинності 18.05.2024 року), під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

- військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

- резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

- військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

- військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

- особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 3543-ХІІ посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Як передбачено ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 9 ст.1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Додатком 2 вказаного порядку визначено також Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила).

Відповідно до п. 1 Правил, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

11 квітня 2024 року Верховної Радою України прийнято Закон України № 3363-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі Закон № 3363-ІХ), який набрав чинності 18.05.2024 року.

Статтею 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону № 3363-ІХ установлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності); у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Таким чином, громадяни України, які перебувають на військовому обліку зобов`язані були уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у строк до 16.07.2024 року (включно). У випадку недотримання цих вимог, з 17.07.2024 року настає відповідальність.

Суд звертає увагу на те, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку») окремо виділяє обов`язок громадян України щодо уточнення персональних даних та обов`язок громадян України виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Позивачем не надано доказів того, що ним вживалися заходи щодо такого способу оновлення персональних даних і які були безуспішні в силу тих, чи інших причин.

З витягу з реєстру «Оберіг» вбачається, що ОСОБА_1 звірив дані при особистій явці 19 листопада 2024 року (а.с.160.).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , в особливий період, будучі військовозобов`язаним, не уточнив свої персональні облікові дані у визначений законом строк (з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно) жодним з указаних способів.

Відтак, позивач, проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався, порушив правила військового обліку, чим вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, таким чином він порушив вимоги зазначених вище нормативних актів, тому його дії вірно кваліфіковані ІНФОРМАЦІЯ_5 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З приводу покликання позивача, що йому не потрібно було оновлювати дані, оскільки він оновлював такі в лютому 2023 року, вони не змінилися, він має відстрочку від призову, то суд зазначає, що відомостей відносно того, що позивач не має статусу військовозобов`язаного, виключений з військового обліку, матеріали даної адміністративної справи не містять, а наявність відстрочки (з будь-яких підстав) не позбавляє позивача його обов`язку оновити свої дані у строк, визначений законодавством.

Суд зауважує, що явка позивача в будь-який інший день після 17.07.2024 утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-1 КУпАП.

Як встановлено судом позивач був ознайомлений з протоколом № 409 від 19 листопада 2024 року, повідомлений про дату розгляду справи.

Згідно ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтованою, тобто прийнятою з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

З відзиву на позовну заяву та з пояснень, наданих представником відповідача Павлішевським М.В. в судовому засіданні вбачається, що зазначення в постанові посилання на ч. 3 ст. 210 КУпАП замість ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є опискою, що підтверджується як змістом описаного в постанові правопорушення, так і змістом протоколу, і не спростовує вчиненого позивачем правопорушення.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо посилання представника позивача адвоката Антонова Д.К. що «…поняття фрази «Прикінцевих та перехідних положень Закону України не визначено жодним законодавчим актом…», слід зауважити, що таке міститься в статті 40 Закону України «Про правотворчу діяльність».

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено саме на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

Отже, відповідач зобов`язаний довести наявність правових підстав для реалізації ним компетенції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні представником відповідача доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та спростовано підстави позову, аргументи, пояснення та доводи за ним. Отже відповідач використав усі доступні для нього засоби доказування факту вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що під час розгляду даного спору, відповідачем доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необгрунтованими, а тому до задоволення не підлягають з вищевикладених мотивів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, вважає, що судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись статтями 77, 94, 139, 241-247, 250-251, 268-272, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 245 від 22 листопада 2024 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , юридична адреса: АДРЕСА_3

Повний текст рішення виготовлений 17 березня 2024 року.

Суддя