Справа № 320/22821/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 320/22821/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

13 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2023 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, викладене у листі від 12.04.2023 року №80, про відмову у нарахуванні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 05 квітня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог, згідно позовної заяви, позивач зазначив, що вона звернулася до органів Пенсійного фонду України, з заявою від 05.04.2023 року щодо призначення пенсії по інвалідності. Разом із заявою були наданий певний перелік документів: вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 , свідоцтво про народження дітей, свідоцтво про шлюб та інші документи, передбачені Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду заяви Головне управління ПФУ в Чернівецькій області, рішенням від 12.04.2023 року №80 відмовило у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Вказала, що відповідач, відмовляючи їй у зарахуванні зазначених періодів з 22.11.1993 по 21.04.1994, з 22.07.1994 по 05.03.1995, з 06.03.1995 по 11.12.1995, з 12.12.1995 по 20.07.1996, з 16.09.1996 по 13.10.1998, з 25.10.2013 по 09.12.2013, посилається на надання вкладишу у трудовій книжці серії НОМЕР_2 . Однак, виявлений відповідачем недолік у оформленні трудової книжки (вкладишу) не може вважатися достатньою підставою неврахування відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки (вкладишу) не здійснювалось позивачем. Тобто, позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем трудової книжки (вкладишу).

Також, як вбачається з рішення про відмову, відповідач, всупереч вимогам Порядку №22-1 та Порядку № 637 не надав їй належних роз`яснень з питань призначення та виплати пенсій, а саме: щодо допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії, у тому числі по інвалідності, а також встановлення права позивача на одержання пенсії за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок воєнного стану, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті. що зазначені в пункті 17 Порядку № 637 на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого воші підтверджують роботу заявника. Тобто, відповідач не надав їй належних роз`яснень з питань призначення пенсій, в тому числі і щодо можливості встановлення стажу роботи на підставі показань не менше двох свідків, тому звертаю увагу, що при прийнятті відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії за віком порушено принцип встановлення права особи на призначення пенсії, а саме: право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року позовну заяву залишено без руху шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, зокрема, з визначенням суб`єктного складу осіб, які мають відповідати за цим позовом або привести прохальну частину позову у відповідність із вже визначеним складом учасників справи.

На виконання зазначеної ухвали позивачем подана до суду заява про усунення недоліків, згідно з якою позивач надав уточнену позовну заяву та привів прохальну частину позову у відповідність із визначеним складом учасників справи.

Відповідно до уточненої позовної заяви відповідачем визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та сформовані вимоги до зазначеного відповідача, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 12.04.2023 року №80 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по інвалідності, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за наслідками розгляду моєї заяви про призначення пенсії по інвалідності від 05.04.2023 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області () повторно розглянути її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ), заяву про призначення пенсії по інвалідності від 05.04.2023 року та зарахувати до мого страхового стажу періоди роботи: з 22.11.1993 по 21.04.1994, з 22.07.1994 по 05.03.1995, з 06.03.1995 по 11.12.1995, з 12.12.1995 по 20.07.1996, з 16.09.1996 по 13.10.1998, з 25.10.2013 по 09.12.2013 згідно записів у вкладиші до трудової книжки та періоди догляду за моїми, позивача, дітьми 25.12.1998 року народження та ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3-річного віку, з дати подання заяви про призначення пенсії по інвалідності, а саме з 05.04.2023 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року адміністративну справу №320/22821/23 передано за підсудністю до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що 05.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058- ІV (далі Закон № 1058-ІV). За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Чернівецькій області. За результатами розгляду даної заяви, 12.04.2023 року ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийнято рішення за №80, про відмову в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Наголошує, що згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція), всі записи про прийняття, переведення, звільнення вносяться в трудову книжку на підставі наказу (розпорядження), який відображається у відповідній графі із зазначенням його дати та номеру. При звільненні всі записи про роботу засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства, установи, організації або відділу кадрів. У випадку виявлення неправильного або неточного запису про роботу виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де було внесено такий запис, що також засвідчується відповідними підписом та печаткою. Зазначимо, що відповідно п.3.1 Інструкції коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється та ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. За відсутності трудової книжки, вкладиш є недійсним. Повідомляємо, що в матеріалах ЕПС відсутня трудова книжка заявника, натомість долучено вкладиш в трудову книжку серії НОМЕР_1 , який без трудової книжки недійсний.

Тобто, нормами чинного законодавства визначені умови і порядок призначення пенсії по інвалідності. При опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності, органом Пенсійного фонду України розраховано страховий стаж, який склав 3 роки 10 місяців 4 дні. Вік заявника на момент настання інвалідності 48 років. За доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано: - періоди догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення ними 3- річного віку, оскільки свідоцтвах про народження відсутні штампи про видачу їм паспортів, а в заяві позивач не зазначає про те, що здійснювала догляд. - для врахування в стаж періоду з 01.01.2004 по 31.12.2004 необхідно надати довідку органів соціального захисту населення про отримання (недоотримання) допомоги, передбаченою додатком 11 до соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 19 вересня 2006 року №345, зареєстрованої в Міністрестві юстиції України 06 жовтня 2006 року за №1098/12972. Позивачка не працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Враховуючи вищенаведені факти та норми чинного законодавства вважає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, розрахунок стажу проведено згідно вимог чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії по інвалідності 11 р.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1094459 від 24.03.2023 року, є особою з інвалідністю ІІ групи.

05.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у м. Києві області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про призначення пенсії була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.04.2023 року про призначення пенсії, ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийнято рішення від 12.04.2023 року №80 про відмову у призначенні пенсії.

У вказаному рішенні від 12.04.2023 року №80 ГУ ПФУ в Чернівецькій області зазначено те, що згідно п 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюємся вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний. Повідомлено, що в матеріалах ЕПС відсутня трудова книжка заявника, натомість долучено вкладиш в трудову книжку серії НОМЕР_1 , який без трудової книжки недійсний. Також при обчисленні стажу не враховано періоди догляду за дітьми 25.12.1998 р.н та ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3-річного віку, оскільки в свідоцтвах про народження відсутні штампи про видачу їм паспортів, а в заяві заявниця не зазначає про те, що здійснювала догляд. Окрім того, для врахування в стаж періоду з 01.01.2004 по 31.12.2004 необхідно надати довідку органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги, передбаченою додатком 11 до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 вересня 2006 року №345, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2006 року за №1098/12972. Страховий стаж заявниці розраховано згідно даних, що містяться в єдиному реєстрі застрахованих осіб. Прийнято рішення в призначенні пенсії по інвалідності відмовити, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

У рішенні ГУ ПФУ в Чернівецькій області також визначено наступне: вік заявниці на момент настання інвалідності 48 раків; необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 11 років; страховий стаж особи становить 3 роки 10 місяців 4 дні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV, в редакції чинній на час звернення представника позивача із запитом про зарахування стажу).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно частини 1 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (частина 2 статті 30 Закону №1058-IV)

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (частина 3 статті 30 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України Про пенсійне забезпечення 05.11.1991 року №1058-IV).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом у цій справі встановлено, що 05.04.2023 року позивач звернулась до ГУ ПФУ у м. Києві області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV. Однак, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.04.2023 року про призначення пенсії, ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийнято рішення від 12.04.2023 року №80 про відмову у призначенні пенсії.

Аналізуючи оскаржуване рішення судом визначено, що підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії по інвалідності слугувало те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж 11 років. При цьому, у оскаржуваному рішенні конкретизовано, що до страхового стажу не зараховано:

- періоди згідно вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 ;

- періоди догляду за дітьми 25.12.1998 р.н та ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3-річного віку.

Визначаючись щодо не зарахування до страхового стажу періодів згідно записів у вкладиші до трудової книжки серії НОМЕР_1 суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58), трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно пунктів 2.11-2.13 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція № 58).

Згідно з пункту 2.26 Інструкція № 58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка не застосовується з дня прийняттям наказу Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції № 58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права. Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Більше того, у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Судом досліджено долучену до матеріалів справи копію вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.11.1993 року та встановлено, що у ньому наявний перший запис, яким позивача 22.11.1993 року призначено на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії Іллічівського районного відділу народної освіти. У подальшому всі записи про трудову діяльність позивача вносились саме у вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки такий вкладиш оформлено при прийнятті позивача на роботу вперше. Вказаний документ містить записи про трудову діяльність позивача та про виплату позивачу держаної допомоги на випадок безробіття, скріплені печатками роботодавців, у хронологічному порядку з посиланням на первинні документи.

Апеляційний суд звертає увагу, що відомості про трудову діяльність позивача, у вкладиші до трудової книжки заповнені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників", зокрема вкладиш в трудову книжку містять всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Зважаючи на те, що відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця, а у позивача відсутній обов`язок нести відповідальність за правильність оформлення трудової книжки та внесення записів до неї, суд дійшов висновку, що наданий позивачу вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.11.1993 року має бути розглянутий пенсійним органом в підтвердження чи спростування обставин для зарахування до страхового стажу періоду його роботи.

Колегія суддів вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неповне/невірне зазначення прізвища, ім`я та по батькові позивача підприємством, яке відкривало та вносило відповідний запис в трудову книжку, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення/перерахунок пенсії, або ж для підтвердження періодів трудової діяльності було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідачем не надано суду доказів здійснення будь-яких запитів на підтвердження спірного періоду роботи позивача та не надано доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та як наслідок правомірність не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

З приводу позовних вимог зобов`язального характеру (про зарахування періодів трудової діяльності згідно вкладиша до трудової книжки), то оцінивши наявні у справі докази суд дійшов переконання, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову в призначені пенсії, відповідач не надав належної правової оцінки інформації про трудову діяльність позивача, а саме відомостям із вкладишу до трудової книжки. У зв`язку з чим зробив передчасний висновок про неможливість зарахування позивачу до страхового стажу періодів його роботи, що зазначені у вкладиші до трудової книжки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.

Слід звернути увагу, що функції органів Пенсійного фонду щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції відповідача.

Відповідачем взагалі не розглядалось та не було надано оцінки в оскаржуваному рішенні відомостям про трудову діяльність позивача, не підтверджено чи не спростовано її страховий стаж, що позбавляє можливість суду здійснити контроль дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та прийняти рішення зобов`язального характеру про зарахування страхового стажу та призначення пенсії за віком. Протилежний підхід призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії. У свою чергу, суд зазначає, що оскільки процедура вирішення питання про призначення пенсії не закінчена, суд не може обрати спосіб захисту визначений позивачем.

Відтак, враховуючи, що тим обставинам, які були встановлені судом належна оцінка відповідачем як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявнику, не надавалася, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за віком, з урахування правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Таким чином, з огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення ГУ ПФУ у Чернівецькій області від 12.04.2023 року №80, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем у цій справі не доведено суду правомірність такого рішення.

Колегія суддів зауважує. що здійснення призначення пенсії та визначення розміру пенсії, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідачів і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачами. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. Отже, обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення їй пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV є доцільним у даному разі.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині ніким не оскаржується.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року відповідає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.