Справа № 240/26606/23
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/26606/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

12 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невчинення дій по звільненню водія-хіміка взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 в запас через сімейні обставини, у зв`язку із смертю батька під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення водія-хіміка взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 5 старшого солдата ОСОБА_1 в запас на підставі п.п."г" п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач звертався до відповідача із рапортом про звільнення його відповідно до п.п."г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки його батько ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в результаті гострого геморагічного панкреатиту та його смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Однак, в усному порядку позивачу повідомлено про відмову у погодженні рапорту за відсутністю законодавчих підстав.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за п.п. "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку зі смертю батька по суті;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку зі смертю батька, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача судовий збір.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначено, що у військовій частині НОМЕР_1 відсутня інформація щодо надходження рапорту громадянина ОСОБА_1 , так як останній, в усному порядку звернувся до відповідача про вирішення свого питання щодо звільнення з військової служби. Також зазначено, що смерть батька позивача не пов`язана із забезпеченням національної безпеки і оборони.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є старшим солдатом, водієм-хіміком взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 .

Батько позивача ОСОБА_2 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_3 від 09.02.2015 року, відповідно до довідки про проходження служби від 13.07.2015 року №1528.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4 , про що складений відповідний актовий запис 16.06.2015 року №137 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області.

Лікарським свідоцтвом про смерть №204/15 разом з довідкою про причину смерті підтверджується, що ОСОБА_2 помер в результаті гострого геморагічного панкреатиту, про що надіслано сповіщенням сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 13.07.2015.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, 31.07.2023 він звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на ім`я командира взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , однак в усному порядку йому було відмовлено та залишено рапорт без розгляду.

В подальшому, позивачем було направлено рапорт від 17.08.2023 про звільнення з військової служби на ім`я полковника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Станом на 08.09.2023 року відповіді від відповідача отримано не було.

Вважає бездіяльність командира в/ч НОМЕР_1 протиправною та такою, що порушує його законні права, які передбачені чинним законодавством України, а тому звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що військовою частиною не розглянуто рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, тому, у даному випадку, має місце бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогодні.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), серед іншого, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абз. 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.233 Положення №1153, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 3 п. 241 Положення №1153).

Згідно з п.242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Відповідно до п.243 Положення №1153 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Пунктом 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі - Інструкція), передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Пунктом 12.11 розділу XII Інструкції передбачено, що перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до рапорту позивача щодо звільнення з військової служби у запас (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку зі смертю батька - ОСОБА_2 внаслідок забезпечення національної, безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Аналізуючи вказані норми суд зазначає, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

У вказаній справі позивач звернувся до військової частини з рапортом від 17.08.2023, до якого було долучено: копія лікарського свідоцтва про смерть №204/15 разом з довідкою про причину смерті (до форми №106/ №204/15, видається для поховання); копія сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 13.07.2015; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 16.05.2015; копія довідки про проходження служби ОСОБА_2 від 13.07.2015 №1528; копія паспорта ОСОБА_1 ; копія військового квитка ОСОБА_1 .

Вказаний рапорт був надісланий 17.08.2023 засобами АТ "Укрпошта", про що свідчить накладна №23 та опис вкладення у цінний лист засвідчений печаткою АТ "Укрпошта" (а.с. 30-32).

Проте відповідач не надав доказів розгляду поданого рапорту ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 17.08.2023 про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Щодо ефективного захисту прав позивача, порушених вказаною протиправною бездіяльністю апеляційний суд зазначає наступне.

Як слідує з положень Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи та нормативно-правове регулювання вказаних правовідносин, зазначає, що прийняття наказу про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII належить до повноважень, оскільки вирішенню питання про звільнення позивача з військової служби передує розгляд відповідного рапорту військовослужбовця та оцінка доданих докуметів, а відповідачем, як встановлено з матеріалів справи, не було розглянуто поданий позивачем рапорт.

Тому, у даному випадку немає підстав зобов`язувати відповідача приймати рішення певного змісту поза встановленою процедурою. Відповідно позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача у межах спірних правовідносин є саме зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача про звільнення та повідомити позивача про результати його розгляду і прийняте рішення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.