Справа № 640/38325/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/38325/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Мастюгіна Євгенія Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 640/38325/21 за позовом адвоката Мастюгіна Євгенія Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію у разі втрати годувальника з 08.10.2021 в розмірі 50% від розміру останньої призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію у разі втрати годувальника з 08.10.2021 в розмірі 50% від розміру останньої призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування вимог зазначено, що позивачка 08.10.2021 звернулась до відповідача за переведенням її на пенсію в зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку зі смертю її чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 .

Згідно з розпорядженням відповідача від 20.10.2021 її переведено на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, обчислену відповідно до норм Закону № 1058- IV.

Оскільки по день смерті ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник льотного складу 11.11.2021 позивачка звернулась до відповідача з заявою встановленого зразка, якою просила перевести її на пенсію в зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка призначається в розмірі 50 % від пенсії за вислугу років померлого годувальника.

Проте, листом від 10.12.2021 відповідач повідомив позивачку, що відповідне право у неї відсутнє, а тому відмовлено в переведенні її на пенсію в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 % пенсії від пенсії за вислугу років ОСОБА_2 .

Вважає відповідну бездіяльність протиправною.

До суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якій заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та згідно з розпорядженням від 20.10.2021 її переведено на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон). ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник льотного складу.

Представник Позивачки ОСОБА_3 звернувся до Управління із зверненням від 11.11.2021, яке зареєстроване в Управлінні 11.11.2021 № 33726/Ю-2600-21.

Управління листом від 10.12.2021 № 33350-33726/Ю-02/8-2600/21 представнику надано роз`яснення.

Згідно ст. 38 Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону. Пенсію обчислено з урахуванням заробітної плати померлого годувальника, визначеної за період роботи з 01.07.2000 по 31.05.2006 та з урахуванням страхового стажу померлого годувальника 36 років 6 місяців 5 днів.

Коефіцієнт страхового стажу складає 0.36500, Коефіцієнт заробітної плати 0.53521. Заробітна плата для обчислення пенсії складає:

3764.40*1.17 * 1.11 * 1.11*0.53521= 2904,37 гри, де: 3764.40 - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014- 2016р.р. 1.17*1.11*1.11- коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в 2019,2020.2021 роках відповідно.

Відповідно до статті 27 Закону № 1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = ЗпхКс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закон/ з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Основний розмір пенсії обчислено наступним чином: 2904,37 х 0.36500 = 1060,10 грн. Розмір пенсії по втраті годувальника з 01.12.2021 складає: Розмір пенсії за віком (ст.27) (2904.37 * 0.36500) - 1060.10 Доплата до прожиткового мінімуму (ст.28 ч. 1 абз.1) (1934 грн) - 873.90 Доплата 65 р. до 40% МЗП ( 2600.00) (ст. 28 ч. 2) - 666.00 Доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч. 1 абз.2) (за 1 років) - 10.60. Загальний розмір пенсії 2610.60 % для обчислення пенсії у разі втрати годувальника - 50.00. Розмір пенсії по втраті годувальника - 1305.30 Допл. для одного утрим. Пост. №265 п.ч.1 - 628.70 Доплата до 2000/2100/2200 на індексації ЗП - 266.00 грн. Призначена пенсія утриманцю - 2200.00 Пенсію обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно до норм чинного законодавства. Зменшення розміру пенсії не вбачається.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до свідоцтва про смерть від 26.08.2021 серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.01.2021 позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, яка прийнята 08.10.2021 і зареєстрована за № 8392.

Згідно з протоколом перерахунку пенсії від 18.06.2021 ОСОБА_2 перераховано пенсію за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення», страховий стаж 71 рік 00 місяців 07 днів, розмір пенсії 27461,17 грн, максимальний розмір пенсії: 01.07.2021 30.11.2021 18540,00 грн, 01.12.2021 24.07.2022 19340,00 грн, 25.07.2022 довічно 19340,00 грн.

Відповідно до протоколу перерахунку від 20.10.2021 позивачці перераховано пенсію в разі втрати годувальника за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Годувальник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер НОМЕР_1 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті загальне захвор. або каліцтво не пов`яз. з роботою, страховий стаж 36 років 06 місяців 05 днів, загальний розмір пенсії 2410,60 грн та 2610,60 грн, утриманець ОСОБА_1 , дружина, податковий номер НОМЕР_2 , призначена пенсія утриманцю 2200,00 грн.

11.11.2021 представник позивачки звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці в розмірі 50% від пенсії за вислугу років її чоловіка.

Листом від 10.12.2021 № 33350-33726/Ю-02/8-2600/21 відповідач повідомив, що пенсія позивачки призначена за законом № 1058 та її розмір складає 2200,00 грн.

Відповідно до довідки про доходи № 9501 5856 3490 2550 розмір пенсії позивачки складає: в жовтні 2021 року 2142,18 грн, листопад 2021 року лютий 2022 року 2200,00 грн, березень 2022 року січень 2023 року 2300,00 грн, лютий 2023 року 2475,00 грн, березень 2023 року лютий 2024 року 3000,00 грн, березень 2024 року 3126,85 грн.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з приписами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Спірним у даній справі є те, що позивачка перебувала на утриманні чоловіка, який до смерті отримував пенсію за вислугою років, призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику льотного складу цивільної авіації.

Позивачка, в свою чергу, вважає, що у зв`язку зі смертю чоловіка має право на призначення їй пенсії по втраті годувальника в розмірі 50 % від розміру останньої призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788), право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38).

Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 37 Закону № 1788 непрацездатними членами сім`ї вважаються: батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною першою статті 44 Закону № 1788, пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника (стаття 64), але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних.

Згідно зі статтею 64 Закону № 1788 пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивачка має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, суд зазначає, що з 01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі Закон № 1058).

Статтею 1 Закону № 1058 визначено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонер особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, із набуттям з 01.01.2004 чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення пенсій, зокрема пенсій по втраті годувальника, здійснюється у відповідності саме до положень Закону № 1058.

Зазначене твердження суду узгоджується з положеннями пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058, відповідно до яких, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, на даний час положення Закону № 1788 застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років, проте позивач просила призначити пенсію по втраті годувальника, у зв`язку з чим положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосуються до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що питання призначення пенсії по втраті годувальника визначено статтями 36-38 Закону № 1058.

Так, частиною першою статті 37 Закону № 1058 визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058 є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечив права позивача на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак, здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника, на підставі правових норм Закону № 1058, вказав, що 50 відсотків такої пенсії становитиме 1305,30 грн і це є меншим за розмір пенсії, яку вже отримує позивач (2200,00 грн.).

При цьому, за приписами пункту 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми необхідно застосовувати й у даному випадку, оскільки позивачка вже отримує пенсію відповідно до Закону № 1058, а тому переведення на інший вид пенсії, передбаченому цим же Законом, з одночасною зміною її розміру, за своєю суттю, є перерахунком пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст та обсяг існуючих соціальних гарантій.

Посилання позивачки на те, що розмір пенсії її чоловіка складав 27461,17 , суд не оцінює, але зазначає, що базовою величиною для визначення пенсії по втраті годувальника є саме розмір пенсії за віком, яку отримував (мав би отримувати) годувальник, а тому зазначена сума (пенсія за вислугу років) не може базовою величиною для обрахунку пенсії, відповідно до Закону № 1058.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 676/6529/15-а, від 21.02.2020 у справі № 523/13150/16-а та підтримана у постанові від 01.06.2022 у справі № 620/3519/18.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що позивачка має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника за Законом № 1058 в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, або за Законом № 1788 в розмірі 30 процентів заробітку годувальника.

Як зазначено вище, позивачка, звертаючись до відповідача та до суду з позовною заявою, в якій просить визначити їй пенсію виходячи 50% розміру пенсії, яку отримував її чоловік, що не встановлено діючим законодавством.

Отже, позивачка не має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% розміру пенсії, яку отримував її чоловік, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що він отримував пенсію за віком, натомість матеріалами справи підтверджено той факт, що він отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем у листі від 10.12.2021 № 33350-33726/Ю-02/8-2600/21 здійснено розрахунок пенсії годувальника, який становить 2610,60 грн.

Позивачкою не оскаржується здійснений відповідачем розрахунок пенсії годувальника виходячи із його заробітної плати.

Матеріалами справи підтверджено факт сплати позивачці пенсії в розмірі більшому ніж 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач під час розгляду звернення позивача дія обґрунтовано та у межах чинного законодавства України.

Відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви адвоката Мастюгіна Євгенія Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива