Справа № 807/2322/15
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Ващилін Р.О.

11 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 807/2322/15 пров. № А/857/1937/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Обрізка І.М., Хобор Р.Б,

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.

апелянта: ОСОБА_1

представника відповідача 2: Гончарук В.В.

представника відповідача 4: Пронь Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 807/2322/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці про зобов`язання вчити дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.11.2015р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної інспекції України з питань праці від 28.10.2015р. №262-К «Про звільнення»;

- поновити на роботі на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області та зобов`язати в внести до трудової книжки запис, що відповідає прийнятому судом рішенню;

- стягнути з Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці або їх правонаступників середній заробіток з врахуванням індексації нарахованої суми за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку.

24.10.2019р. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, визнання протиправними дій та бездіяльності задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував наказ Державної інспекції України з питань праці від 28.10.2015р. за №262-К «Про звільнення» та поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року.

Одночасно, суд стягнув з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 287813,96 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р., рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2019р. у справі №807/2322/15 змінено в частині мотивів. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2019р. у справі №807/2322/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області та ухвалено в цій частині нове рішення. Суд поновив ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року та зобов`язав Управління Держпраці у Закарпатській області вжити заходів щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду. В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 807/2322/15 залишено без змін.

23.09.2021р. Постановою Верховного Суду касаційні скарги ОСОБА_1 , Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці у Закарпатській області задоволено частково. Суд скасував рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року та зобов`язання Управління Держпраці у Закарпатській області вжити заходів щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду. В цій частині ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 в Управлінні Держпраці у Закарпатській області на посаді рівнозначній тій, з якої позивача звільнено на підставі наказу Державної інспекції України з питань праці від 28 жовтня 2015 року №262-К.

16.04.2024р. ОСОБА_1 подав до Закарпатського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» заяву в порядку ст.383 КАС України, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо не допуску ОСОБА_1 до виконання трудової функції начальника Управління Держпраці у Закарпатській області та ухвалити передбачене законом рішення.

Подану заяву аргументував тим, що 02.04.2024р. державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчив виконавче провадження за виконавчим листом Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2322/15/2021 з мотивів виконання рішення суду боржником. На підтвердження вказаного, Державна служба України з питань праці надала наказ від 28.03.2024р., яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області. Поряд з цим, територіальний підрозділ органу Держпраці України активно створює перепони для не допуску до роботи шляхом не виділення робочого місця та не визначення посадових обов`язків. З 09 квітня 2024 року Голова комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області видав наказ, яким позивача визнано таким, що перебуває у простої.

25.04.2024р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України, відмовлено.

25.06.2024р. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. у справі №807/2322/15 скасовано та прийнято нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.383 КАС України, задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо не допуску ОСОБА_1 до виконання трудових обов`язків начальника Управління Держпраці у Закарпатській області. Зобов`язано Державну служби України з питань праці вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при поновленні ОСОБА_1 в Управлінні Держпраці у Закарпатській області на посаді рівнозначній тій, з якої позивача звільнено на підставі наказу Державної інспекції України з питань праці від 28 жовтня 2015 року №262-К. Встановлено Державній службі України з питань праці десятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї постанови для подання до суду першої інстанції доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при поновленні працівника на роботі роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Водночас, поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що, виходячи зі змісту трудового договору та порядку його укладення, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але і фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату. Отже, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

17.06.2024р. з метою виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р. представник Державної служби України з питань праці подав до Закарпатського окружного адміністративного суду через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» заяву про виконання ухвали суду, в якій повідомив про повне виконання судового рішення, що підтверджується листом-дорученням Держпраці від 13.11.2024р. №ЦА-5699/1/6.2.4-24а, листом Управління від 20.11.2024р. № ЗК/1/736-ЦА-22, а також внесеними змінами до наказу Держпраці від 27.11.2024р. № 98-КТ, з якими ознайомлено позивача та Управління. При цьому, зазначив, що на сьогодні у Держпраці відсутні відомості щодо вжиття саме ОСОБА_1 заходів спрямованих на реалізацію, виконання вказаної ухвали Суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.10.2024р. визнано поданий Державною службою України з питань праці звіт таким, що не підтверджує належне виконання рішення суду у справі №807/2322/15. Встановлено Державній службі України з питань праці новий строк для подання звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р. у справі №807/2322/15, а саме: 30 днів з дати отримання цієї ухвали. Зобов`язано Державну службу України з питань праці надати докази внесення відомостей про поновлення ОСОБА_1 на роботі до трудової книжки або вчинення дій щодо внесення такого запису. Зобов`язано Державну службу України з питань праці надати докази вчинення дій щодо забезпечення ОСОБА_1 робочим місцем на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р.

20.12.2024р. позивач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» заяву про невиконання ухвали суду від 22.10.2024р., в якій повідомив, що його не забезпечено робочим місцем в адміністративній будівлі Управління Держпраці у Закарпатській області за місцем реєстрації юридичної особи. Вважає, що забезпечення працівника робочим місцем/місцем роботи покладено безпосередньо на роботодавця, яким у спірних правовідносинах є Державна служба України з питань праці, а не голова комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області Погар В.О. З огляду на це, зазначає, що приймаючи наказ від 27.11.2024р. № 98-КТ, Голова Держпраці намагається самоусунутися від виконання покладеного на нього законом та судом обов`язку, що крім іншого суперечить приписам ст.30 КЗпП України.

23.12.2024р. Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалою прийняв звіт Державної служби України з питань праці про виконання судового рішення в адміністративній справі №807/2322/15 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці про зобов`язання вчинити дії.

Не погодившись з цим судовим рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2024р. про прийняття звіту Державної служби України з питань праці у зв`язку з скасувати, оскільки відповідач не усунув причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення при поновленні в Управлінні Держпраці у Закарпатській області на посаді рівнозначній тій, з якої його звільнено на підставі наказу Державної інспекції України з питань праці від 28.10. 2015р. № 262-К. Зокрема, в частині незабезпечення апелянта робочим місцем відповідно до законодавства.

Апелянт, ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній зазначених.

Представник відповідача, Управління Держпраці у Закарпатській області, Гончарук В.В. просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, Державної служби України з питань праці, Пронь Д.С. просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ст.129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Із змісту ст.14, ст.370 КАС України, видно, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р. визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо не допуску ОСОБА_1 до виконання трудових обов`язків начальника Управління Держпраці у Закарпатській області.

Суд зобов`язав Державну служби України з питань праці вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при поновленні ОСОБА_1 в Управлінні Держпраці у Закарпатській області на посаді рівнозначній тій, з якої позивача звільнено на підставі наказу Державної інспекції України з питань праці від 28 жовтня 2015 року №262-К.

Крім того, суд встановив Державній службі України з питань праці десятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї постанови для подання до суду першої інстанції доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.10.2024р. визнано поданий Державною службою України з питань праці звіт таким, що не підтверджує належне виконання рішення суду у справі №807/2322/15.

Суд встановив Державній службі України з питань праці новий строк для подання звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р. у справі №807/2322/15, а саме: 30 днів з дати отримання цієї ухвали.

При цьому, суд зобов`язав Державну службу України з питань праці надати докази внесення відомостей про поновлення ОСОБА_1 на роботі до трудової книжки або вчинення дій щодо внесення такого запису та надати докази вчинення дій щодо забезпечення ОСОБА_1 робочим місцем на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р.

На виконання вищезазначеної ухвали суду Державна служба України з питань праці наказом №98-кт від 27.11.2024р. внесла зміни до наказу Держпраці від 28.03.2024р. №12-КТ «Про виконання рішення суду» (яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області), яким такий доповнено абз.2 такого змісту: «Голові комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області В. Погару визначити ОСОБА_1 , начальнику Управління Держпраці у Закарпатській області, робоче місце, трудові функції, які він зобов`язаний виконувати (перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи та забезпечити виконання інших обов`язків, визначених ст.29 Кодексу законів про працю України».

Крім того, на виконання зобов`язання Державної служби України з питань праці Комісія з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області запросила ОСОБА_1 з`явитися 19 листопада 2024 року з 14:00год. до 16:00год. за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16 для внесення запису до трудової книжки.

Листом №ЗК/1/2939-22 від 16.12.2024р. голова Комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області повторно запропонував ОСОБА_1 прибути 18 грудня 2024 року з 14:30 год. до 16:30 год. за адресою: вул. Минайська, буд. 16, м. Ужгород для ознайомлення з наказом та внесення до трудової книжки запису про поновлення на роботі.

Вказані листи надіслано на поштову адресу позивача рекомендованою кореспонденцією та в електронному вигляді на електронну пошту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 для внесення відповідного запису до трудової книжки жодного разу не з`явився, що визнається самим апелянтом.

Із змісту апеляційної скарги та з`ясованих обставин видно, що небажання надавати трудову книжку для внесення запису позивач пояснює тим, що такий повинен бути здійснений після реального поновлення на роботі.

Колегія суддів вказані доводи апелянта відхиляє з огляду на те, що чинними законодавчими нормами такий порядок дій роботодавця не передбачено.

п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що ОСОБА_1 , як особа, на користь якої ухвалено судове рішення, зобов`язаний проявляти активні дії, спрямовані на забезпечення виконання такого рішення, а не перешкоджати його виконанню. В свою чергу нез`явлення до роботодавця для внесення запису до трудової книжки, всупереч неодноразовими вимогами про обов`язковість таких дій відповідачів, розцінюється як небажання самого позивача сприяти виконанню рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.10.2024р. Державну службу України з питань праці, серед іншого, зобов`язано надати докази внесення відомостей про поновлення ОСОБА_1 на роботі до його трудової книжки або вчинення дій щодо внесення такого запису, враховуючи нез`явлення ОСОБА_1 на виклик Комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області, апеляційний суд вважає, що Державна служба України з питань праці надала достатні докази виконання ухвали суду від 22.10.2024р. в цій частині.

Стосовно виконання Державною службою України з питань праці зобов`язання надати докази вчинення дій щодо забезпечення ОСОБА_1 робочим місцем на виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р., колегія суддів звертає увагу на таке.

На підставі акту приймання-передачі, затвердженого начальником Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради від 20.03.2023р., приміщення за адресою: вул. Минайська, буд. 16, м. Ужгород, Закарпатська область, де фактично знаходилося Управління Держпраці у Закарпатській області, куди позивача поновлено, передано в оренду Західному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці без права передачі об`єктів оренди в користування третім особам.

В даний час в цьому приміщенні знаходиться структурний підрозділ Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Управління інспекційної діяльності у Закарпатській області. Вказаний територіальний орган Державної служби з питань праці є окремою юридичною особою публічного права та правонаступником Управління Держпраці у Закарпатській області не являється. В новостворену установу ОСОБА_1 в судовому порядку, та в порядку переведення працевлаштований не був.

При цьому, в Управління Держпраці у Закарпатській області у зв`язку з перебуванням в процесі ліквідації своє приміщення відсутнє, про що неодноразово наголошувалось в судових засіданнях.

На виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.10.2024р. голова Комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області звернувся до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з проханням розглянути можливість надати робоче місце ОСОБА_1 в своїх приміщеннях.

Листом №ЗХ/3.2/1703-ЦА-24 від 13.12.2024р. Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повідомив голову Комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області, що приміщення Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, що знаходяться на території Львівської та Закарпатської областей, перебувають в оренді без права передачі об`єктів оренди в користування третім особам або укладення правочинів, зі змісту яких таке виплаває. Тому, можливо лише передача частини приміщення, що належить на праві власності управління, яке знаходиться в м. Луцьк, та частини приміщення, яке належить на праві оперативного управління, в м. Рівне.

Наказом голови Комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області №3-к від 13.12.2024р. внесено зміни до наказу Управління Держпраці у Закарпатській області №1-к від 09.04.2024р., доповнивши п.3 такого змісту: «Визначити ОСОБА_1 , начальнику Управління Держпраці у Закарпатській області, з 19 грудня 2024 року робоче місце на вибір за адресою: АДРЕСА_1 в або м. Рівне, вул. Лермонтова, 7.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», попередити ОСОБА_1 про зміну з 19.12.2024р. істотних умов праці. Ознайомити позивача з Положенням про Управління Держпраці у Закарпатській області, який затверджений наказом Державної служби України з питань праці №84 від 03.08.2024р., яким визначено його трудові функції».

16.12.2024р. листом №ЗК/1/2939-22 голова Комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області повторно запропонував ОСОБА_1 прибути 18 грудня 2024 року з 14:30 год. до 16:30 год. за адресою: вул. Минайська, буд. 16, м.Ужгород для ознайомлення з наказом, внесення до трудової книжки запису про поновлення на роботі та подальшого визначення робочого місця. При цьому, проінформовано про можливість визначення робочого місця в м.Луцьку або в м.Рівне. З огляду на що запропоновано повідомити про обране розташування робочого місце для підготовки наказу про зміну істотних умов праці.

Вказаний лист надіслано на поштову адресу позивача рекомендованою кореспонденцією та в електронному вигляді на електронну пошту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, про необхідність прибуття 18 грудня 2024 року за адресою: вул. Минайська, буд. 16, м. Ужгород для ознайомлення з наказом, внесення до трудової книжки запису про поновлення на роботі та подальшого визначення робочого місця ОСОБА_1 повідомлено також засобами телефонного зв`язку, що зафіксовано актом від 17.12.2024р.

Однак, колегія суддів наголошує, що ОСОБА_1 повторно для врегулювання питань, пов`язаних з поновленням на роботі, у встановлений час не з`явився.

Свою незгоду з виконанням судового рішення у запропонований відповідачами спосіб позивач аргументує тим, що робоче місце повинно бути забезпечено саме в адміністративній будівлі Управління Держпраці у Закарпатській області за зареєстрованою юридичною адресою.

Колегія суддів вказані доводи апелянта відхиляє з огляду на наявні в матеріалах справи відомості щодо відсутності в користуванні Управління Держпраці у Закарпатській області приміщення за адресою: вул. Минайська, буд. 16, м. Ужгород.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що наказом голови Комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області №2-к від 09.04.2024р. у зв`язку з припиненням здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах ОСОБА_1 начальнику Управління Держпраці у Закарпатській області, оголошено простій не з вини працівника з 09 квітня 2024 року. При цьому, позивачу дозволено не перебувати за місцем роботи до закінчення простою.

Вказаний наказ оскаржений позивачем у судовому порядку. Однак постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024р. №260/3306/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено.

Отже, станом на день подання звіту по справі №807/2232/15 ОСОБА_1 вважається таким, що перебуває у простої, правомірність якого підтверджена постановою суду апеляційної інстанції, тобто, в судовому порядку.

Під час простою працівник не виконує трудові обов`язки, визначені трудовим договором. Місце перебування працівника під час цілоденного простою законодавством не визначено, тому визначається безпосередньо роботодавцем шляхом видання розпорядчого документу (наказу або розпорядження).

Згідно ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів наголошує, що роботодавець вправі визначити робоче місце ОСОБА_1 також з урахуванням наданих Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці пропозицій.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що Державна служба України з питань праці надала належні докази вчинення дій щодо забезпечення ОСОБА_1 робочим місцем на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р. Однак, небажання позивача вчиняти будь-які дії, спрямовані на своє працевлаштування, незважаючи на отримані від роботодавця пропозиції, не може розцінюватися як невиконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, є мірою покарання за невиконання рішення суду у встановлений законодавством або судом строк, тому застосовувати його можливо лише при встановленні судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень та ухилення останнього від виконання рішення суду.

Верховний Суд в постанові від 30.04.2020р. у справі №804/2076/17, дійшов висновків, що сам факт відсутності певного результату не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень вчинив бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Проте, в спірних правовідносинах відповідачі вчиняли активні дії, спрямовані на виконання рішення суду у спосіб, встановлений постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024р. та ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.10.2024.

Разом з тим, саме ОСОБА_1 ухиляється від забезпечення його виконання.

Отже, в даному випадку вірними є висновки суду першої інстанції про те, що поданий звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №807/2322/15 слід прийняти.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для прийняття звіту про виконання рішення суду, оскільки суб`єкти владних повноважень в особі Управління Держпраці у Закарпатській області та Державної служби України з питань праці вчинили всі можливі та залежні від них дії. Тобто, діяли у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Разом з тим, пасивна поведінка самого апелянта щодо поновлення на роботі не може бути підставою для відмови у прийнятті звіту про виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 807/2322/15 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 14.03.2025р.