Справа № 160/16572/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/16572/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 року (головуючий суддя Бухтіярова М.М.)

в адміністративній справі №160/16572/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 26.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (відповідач-2), в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 09.04.2024 р. № 20 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи: згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979 є з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.10.1986 з 03.03.1992 по 08.12.1993,період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990,період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.1999 по 31.12.2003;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня виникнення права на пенсію 01.11.2023.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач 16.12.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.12.2023 №20 було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу. За розрахунком вказаного управління страховий стаж становив 23 роки 8 місяців 2 дні. Вдруге позивач звернувся 20.01.2024. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.01.2024 повторно було відмовлено в призначенні пенсії. Вказаним управлінням встановлено, що страховий стаж становив25 років 5 місяців 8 днів. Втретє, 02.04.2024,позивач звернуся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком. Заява розподілена на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Рішенням відповідача-2 від 09.04.2024 відмовлено у призначення пенсії. За розрахунком відповідача-2 страховий стаж становить 27 років 7 місяців 12 днів. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача-2 та вважає, що його загальний страховий стаж складає 38 років 8 місяців 28 днів, що достатньо для визначення права на призначення пенсії у віці 60 років відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На переконання позивача, відповідачем-2 безпідставно не зараховано до страхового стажу періодів роботи згідно з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979 з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013, періодів роботи згідно із трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.10.1986 з 03.03.1992 по 08.12.1993, період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990, а також період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.1999 по 31.12.2003, оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Він не має нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником, а не ним особисто. Щодо періоду здійснення підприємницької діяльності позивачем зазначено, що до заяви про призначення пенсії надано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №434374 як доказ здійснення підприємницької діяльності. Крім того, здійснення підприємницької діяльності також підтверджується страховим свідоцтвом, виданого відділенням ВД ФСНВ в м. Павлограді від 31.08.2004, повідомленням про реєстрацію платника страхових внесків від 27.08.2004, повідомленням про сплату страхових внесків Павлоградської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31.08.2004, індивідуальними відомостями про застраховану особу (ОК-5), що не враховано відповідачем. За таких обставин, вважає оспорюване рішення протиправним, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) від 09.04.2024 №20 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоди роботи з 03.03.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998 та з 01.04.2012 по 03.06.2013.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013 до його страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно. При цьому, суд враховує, що вказані спірні періоди трудової діяльності частково пересікаються (збігаються). Водночас, відповідно до положень статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі. З урахуванням викладеного, з метою відновлення порушеного права дійшов висновку зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 03.03.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998 та з 01.04.2012 по 03.06.2013, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права. Зазначив, що відсутність відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності унеможливлює визначення питання щодо того, чи виконана норма роботи, а відтак і визначення питання про зарахування повністю відповідного періоду чи за фактичною тривалістю. За вказаних обставин, відповідач-2 правомірно не зарахував спірні періоди роботи в колгоспі до страхового стажу, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також вказав, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем та перебування на обліку як платника податків без підтвердження провадження підприємницької діяльності та сплати відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу спірних періодів підприємницької діяльності з 01.04.1999 по 31.12.2003, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, дійшов висновку, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (відповідачем-2) подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що в матеріалах пенсійної справи відсутні будь-які уточнюючі довідки про спірні періоди роботи позивача. Зазначає, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача складає 27 років 7 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого22.06.1999Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішенням від 09.04.2024 №20 відповідач-2 відмовив у призначенні пенсії позивачу.

Пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013, періоду роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990, а також періоду ФОП з 01.04.1999 по 31.12.2003.

Позивач вважає протиправним зазначене рішення відповідача-2.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, Закону України від «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 №1788-XII.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом (ст.1 ЗУ №1058-ІV).

Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (ч.1 ст.8 ЗУ №1058-IV).

В солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати (ч.1 ст.9 ЗУ №1058-IV):

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №23 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з розпискою-повідомленням до заяви від 02.04.2024 за вх.№2801 позивачем до долучено копії наступних документів:

довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;

заява про призначення/перерахунок пенсії;

паспорт;

довідка про зміну назви організації №67-М від 06.03.2024;

довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, №9 від 04.03.2024;

документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, №66-М від 06.03.2024;

заява про спосіб виплати пенсії; інший документ №20 від 25.01.2024; пам`ятка пенсіонера;

документ про місце проживання.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 09.04.2024 №20 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу.

Рішення від 09.04.2024 №20 обґрунтоване наступним.

Страховий стаж особи становить 27 років 7 місяців 12 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки на титульній сторінці дата народження дописана; ?період роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993 відповідно до трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки відсутня посада та підпис посадової особи, що вносила запис про звільнення; ?період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990 відповідно до довідки від 19.10.1990 №113, оскільки в довідці відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум.

До страхового стажу не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 18.04.1995 по 31.12.2003, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні документи щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків (частково зараховано як періоди роботи та відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування).

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 20 на дату звернення 02.04.2024 страховий стаж позивача становить 27 років 07 місяців 12 днів, до якого зараховано наступні періоди:

з 01.09.1979 по 28.06.1983 навчання у вищих/середн. НЗ 03 роки 09 місяців 28 днів;

з 03.07.1983 по 18.06.1985 військова служба строкова 01 рік 11 місяців 16 днів;

з 22.08.1985 по 14.04.1986 0 років 07 місяців 23 дні;

з 05.05.1986 по 11.08.1986 0 років 03 місяці 07 днів;

з 08.10.1986 по 10.02.1987 0 років 04 місяці 03 дні;

з 20.04.1987 по 21.07.1987 0 років 03 місяці 02 дні;

з 22.07.1987 по 20.10.1988 01 рік 02 місяці 29 днів;

з 21.10.1988 по 29.04.1990 01 рік 06 місяців 09 днів;

з 22.12.1993 по 07.10.1996 02 роки 09 місяців 16 днів;

з 08.10.1996 по 01.06.1997 0 років 07 місяців 24 дні;

з 01.01.1999 по 31.03.1999 0 років 03 місяці 0 днів;

з 01.01.2004 по 31.12.2005 01 рік 04 місяці 13 днів;

з 22.05.2006 по 30.06.2010 03 роки 02 місяці 10 днів;

з 01.07.2010 по 31.07.2010 0 років 0 місяців 06 днів;

з 01.08.2010 по 31.12.2010 0 років 04 місяці 13 днів;

з 01.01.2011 по 31.01.2011 0 років 01 місяць 0 днів;

з 01.02.2011 по 31.03.2011 0 років 02 місяці 0 днів;

з 01.04.2011 по 31.03.2012 01 рік 0 місяців 0 днів;

з 03.06.2013 по 01.12.2014 0 років 11 місяців 23 дні;

з 01.12.2014 по 30.11.2018 04 роки 0 місяців 0 днів;

з 04.12.2018 по 16.08.2021 02 роки 09 місяців 0 днів.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача-2 від 09.04.2024 №20.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини 2, 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч.4 ст.24 ЗУ №1058-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із пунктами «а», «б» статті 3 вказаного Закону право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом:

особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України;

особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються:

свідоцтвом про сплату єдиного податку;

спеціальним торговим патентом;

документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20.02.2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 16.06.2020 року у справі №682/967/17 та від 19.06.2020 року у справі №359/2076/17.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови в призначенні пенсії за віком рішенням від 09.04.2024 №20, а також щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013, період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990, а також період провадження діяльності ФОП з 01.04.1999 по 31.12.2003.

З розрахунку стажу (форма РС-право) номер ПС: 20 на дату звернення 02.04.2024 вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховані спірні періоди.

Щодо періодів з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що у позивача є дві трудові книжки:

серії НОМЕР_1 , що оформлена 19.09.1979,

серії №6461881, що оформлена 08.09.1986.

Трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 19.09.1979 підтверджується, що позивач у спірні періоди працював на наступних посадах та у таких підприємствах:

з 01.04.1992 по 06.10.1994 директором Малого підприємства «Україна», смт. Юріївка, Дніпропетровська область (записи №№16-17);

з 07.10.1994 по 01.09.1995 заступником директора ТОВ «Пріус» (записи №№18-19);

з 02.09.1995 по 17.03.1997 заступником директора Павлоградської філії «Росукрнафтопродукт» (записи №№20-21);

з 01.10.1997 по 29.12.1999 - директором ПП «Фірма «Дует» (записи №№22-23);

з 22.05.2006 по 01.11.2009 директором ПП «Донбаспетролеумсервіс» (записи №№24-25);

з 02.11.2009 по 03.06.2013 директором ПП «Неман ХХІ» (записи №№26-27).

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.10.1986, позивач у спірні періоди працював на наступних посадах та у таких підприємствах:

з 03.03.1992 по 08.12.1993 комерційним агентом Малого підприємства «Україна» смт. Юріївка, Дніпропетровська область (записи №№5-6);

з 22.12.1993 по 08.10.1996 продавцем в магазині №5 «Паловградський» Дніпропетровського лікеро-горілчаного заводу (записи №№7, 8);

з 08.10.1996 по 01.06.1997 продавцем в магазині №5 «Павлоградський» Приватної фірми «Аванти» (записи №№9, 10).

Отже, записами трудових книжок позивача підтверджено його трудову діяльність з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 06.10.1994, з 01.10.1997 по 29.12.1999, з 02.11.2009 по 03.06.2013, трудові книжки в частині вказаних періодів оформлені у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, звільнення, а також печатки підприємств.

В якості підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013 відповідачем-2 в оспорюваному рішенні зазначено, що в трудовій книжці серії НОМЕР_7 від 19.09.1979 дата народження на титульній сторінці дописана, а період роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993 не зарахований згідно з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.10.1986, оскільки відсутня посада та підпис посадової особи, що вносила запис про звільнення.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано піддав критичній оцінці зазначену позицію відповідача-2.

Зокрема, законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

При цьому, обов`язок щодо заповнення трудових книжок, внесення виправлень покладено саме на роботодавця, а не працівника.

Так, на момент заповнення трудових книжок позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (Інструкція № 162).

Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться: дані про робітника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність. (п. 2.2 розділу 2 Інструкції №162).

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) в трудову книжку про прийом на роботу, переводах на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки під підпис в особовій картці (п.2.4. розділу 2 Інструкції).

Згідно із п.2.11. розділу 2 Інструкції передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС №656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником.

Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган).

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Разом з цим, суд знову звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Із титульної сторінки трудової книжки серії НОМЕР_5 вбачається, що вона оформлена з 19.09.1979 на ім`я ОСОБА_1 , міститься дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідає даті народження позивача згідно із паспортними даними позивача (паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ).

З наявних матеріалів справи внесення виправлень до зазначеного документа не встановлено, при цьому належність запису щодо дати народження позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не викликає сумнівів.

Поряд з цим, на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_5 від 19.09.1979 міститься печатка підприємства, записи №5 та №6 трудової книжки НОМЕР_6 про прийняття позивача на посаду комерційного агента Малого підприємства «Україна» смт. Юріївка Дніпропетровська та звільнення з посади за власним бажанням вчинені на підставі наказів про підприємству №16 від 03.03.1992 та №112 від 08.12.1993 відповідно, містять печатку підприємства, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудових книжок в частині спірних періодів позивача містять неправдиві або недостовірні відомості.

Тому зазначені відповідачем недоліки, як-то дати народження власника трудової книжки на титульній сторінці дописана та відсутня посада та підпис посадової особи, що вчинила запис про звільнення, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача згідно із трудовими книжками.

Підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність заповнення трудової книжки.

Посилання відповідача-1 у відзиві на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Довідка ОК-5) відсутні відомості про нарахований дохід та сплачені внески за період з 01.04.2012 по 03.06.2013, тому такий період не зарахований до страхового стажу, не враховуються судом, оскільки такі обставини не були підставою для відмови у зарахуванні до страхового стражу вказаного періоду згідно із рішенням від 09.04.2024 №20, що є предметом спору у справі.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013 до його страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно.

При цьому, вказані спірні періоди трудової діяльності частково пересікаються (збігаються). Водночас, відповідно до положень статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі.

З урахуванням викладеного, з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 03.03.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998 та з 01.04.2012 по 03.06.2013, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права. Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії від 09.04.2024 №20 прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 09.04.2024 №20, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, суд зобов`язав відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періодів його роботи з 03.03.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998 та з 01.04.2012 по 03.06.2013.

На час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду.

Обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд першої інстанції з метою належного та ефективного захисту прав позивача дійшов правильного висновку зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

При визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 06.03.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко