Справа № 620/14300/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року про повернення позовної заяви з вимогами до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач/ ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з вимогами:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30 січня 2020 року по 21 червня 2024 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30 січня 2020 року по 21 червня 2024 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року із врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску тримісячного процесуального строку на звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України. Надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення встановлених недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку з обґрунтованими доказами на її підтвердження.

11 листопада 2024 року ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що відповідач не дотримався вимог, передбачених статтею 116 Кодексу законів про працю України, та письмово не повідомив позивача про нараховані та виплачені складові грошового забезпечення. 16 серпня та 23 вересня 2024 року позивач письмово звернувся до відповідача із заявами, в яких, зокрема, просив повідомити про нараховане та виплачене грошове забезпечення, а відповідь надана лише 01 жовтня 2024 року. Крім того, зазначив, що позивач не мав розумних сумнів вважати, що відповідач недобросовісно нараховує та виплачує грошове забезпечення.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 123 КАС України повернуто позивачеві, оскільки не надано належних доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, а заявлені обґрунтування строку звернення до суду є безпідставними з огляду на недоведеність об`єктивної неможливості звернення в суд у тримісячний строк із дати, коли позивач дізнався про порушення свого права у спірних правовідносинах

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений зі служби наказом від 21 червня 2024 року, а до суду звернувся 24 жовтня 2024 року, що свідчить про пропуск трьохмісячного строку звернення до суду. Твердження позивача про те, що саме після отримання повідомлення про суми, належні та виплачені при звільненні, він дізнався про порушення своїх прав, є безпідставними, оскільки суми, належні та виплачені при звільненні, не тотожні сумам нарахованого та виплаченого військовослужбовцю грошового забезпечення та індексації, що є складовою грошового забезпечення, за весь період його служби, зокрема за період 2016-2024 років. Вимоги позивача стосуються питання не виплати грошового забезпечення в повному обсязі за період проходження служби з 2016 року, які є щомісячними виплатами, а тому були відомі особі під час отримання грошового забезпечення за попередній місяць служби і саме ці дати є датами, коли позивач дізнавався про порушення його прав.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначив, що всупереч статті 116 Кодексу законів про працю України відповідач не повідомив позивача у письмовому вигляді про розміри нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, а тому встановлений частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України строк звернення до суду не пропущений.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Вирішуючи питання про наявність підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У справі, що розглядається, позивач 24 жовтня 2024 року звернувся до суду з позовом, предметом якого, зокрема, є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок складових грошового забезпечення та доплатити за період з 01 січня 2016 року по 21 червня 2024 року.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (в редакції чинній до 19 липня 2022 року) передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи те, що на момент нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 18 липня 2022 року частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про працю не обмежувався будь-яким терміном, колегія суддів вважає помилковими висновки суду про пропуск позивачем строку звернення до суду з даними вимогами за зазначений період.

З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, змінено редакцію статті 233 КЗпП України.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, якою Кодекс був доповнений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статті 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року на всій території України карантин щодо вказаного захворювання.

Тому, стосовно спірних правовідносин за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року суд першої інстанції також дійшов неправильного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, оскільки на дані правовідносини у зазначений період строк звернення до суду не обмежувався будь-яким терміном.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2023 року у справі № 280/6779/22, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.

Щодо повернення позовної заяви в частині позовних вимог за період з 01 липня 2023 року по 21 червня 2024 року, слід зазначити наступне.

Структура частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) визначає першочерговою обставиною для початку обрахування трьохмісячного строку звернення до суду з позовом момент - день одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Отже, саме з подією отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, законодавець пов`язує перебіг трьохмісячного строку для звернення з позовом до суду.

Позивач у заяві про поновлення строку послався на те, що відповідач при звільненні 21 червня 2024 року всупереч статті 116 КЗпП України письмово не повідомив позивача про розміри нарахованого та виплаченого грошового забезпечення.

16 серпня та 23 вересня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив повідомити про нараховане та виплачене грошове забезпечення і здійснити перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, індексації грошового забезпечення, виплати різниці з урахуванням виплачених сум, на що відповідач лише 01 жовтня 2024 року надав відповідь, після чого позивач 24 жовтня 2024 року звернувся до суду з даним позовом.

Однак, суд першої інстанції не вжив заходів щодо з`ясування обставин отримання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, та не надав вказаній обставині належну юридичну оцінку.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції не враховано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, є підстави, передбачені статтею 320 КАС України, для скасування його ухвали та направлення справи для продовження розгляду на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.