Справа № 640/23330/19
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 березня 2025 року

м. Київ

справа №640/23330/19

адміністративне провадження № К/990/8287/25

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Кашпур О.В., Соколова В.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 28.10.2019 №1233ц про його звільнення з 29.10.2019 з посади прокурора першого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора поновити (призначити) його на рівнозначну посаду прокурора відділу або адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 29.10.2019;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2021, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.07.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 залишено без змін.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2021 на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), в якій просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

На обґрунтування заяви позивач покликався на рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 (справа № 33- 5/2022(9/22)), яким визнано неконституційним пункт 6 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», відповідно до положень якого з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2024, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №640/23330/19 відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів обох інстанцій, 26.02.2025 через систему «Електронний суд» позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Предметом касаційного розгляду є ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2021 в цій справі.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Такими ухвалами в силу пунктів 3, 4, 5, 13, 17, 20 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України є ухвали щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; закриття провадження у справі; відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Отже, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 та, відповідно, ухвалена за наслідками її перегляду в апеляційному порядку постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 можуть бути оскаржені в суді касаційної інстанції.

За правилами абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, позивач указує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, у постановах Верховного Суду від 03.06.2022 у справі №340/5086/20, від 25.04.2024 у справі №380/2299/23, від 10.12.2024 у справі №240/19209/21.

Надаючи оцінку вищевказаним доводам скаржника, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане (пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України).

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2021 є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача, відповідно, не підлягає примусовому виконанню, а тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Також суди обох інстанцій зауважили, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX, який визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(II)/2023, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, що, своєю чергою, має значення для вирішення наступних справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду в спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

У контексті вказаного Верховний Суд звертає увагу на те, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку з встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, уже неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду, у тому числі у правовідносинах щодо яких виник спір.

Так, у постанові від 19.02.2021 у справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила позицію, згідно з якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання, а тому воно не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами за указаної нормативної підстави.

У цій постанові також зазначено, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин і не доводить факту допущення судом помилки під час вирішення спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Питання застосування наслідків установлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону чи іншого нормативно-правового акта також було предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду у кримінальній справі №4819/49/19, у якій теж вирішувалася заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

З-поміж іншого, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 зазначено, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, уже встановленої остаточним судовим рішенням.

Аналогічний підхід щодо застосування положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України Верховний Суд висловив, як у справі №440/4627/19 (постанова від 17.12.2023), так і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справах за позовами прокурорів, що були звільнені з прокуратури, відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», зокрема у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13.04.2023), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27.04.2023), у справі №420/1255/21 (ухвала від 03.05.2023), у справі №420/1319/21 (ухвала від 04.05.2023), у справі №580/2313/20 (ухвала від 10.05.2023), у справі №620/4397/20 (ухвала від 11.05.2023) та інших.

Висновки судів попередніх інстанцій в оскаржених судових рішення повністю узгоджуються із зазначеними висновками Верховного Суду.

Крім того, покликання позивача на неврахування судами обох інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №520/2098/19, Верховного Суду у справах №340/5086/20, №380/2299/23, №240/19209/21 суд касаційної інстанції не бере до уваги, оскільки такі висновки є загальними та нерелевантними до спірних правовідносин у цій справі з огляду на їх неподібність, а постанови Верховного Суду в зазначених справах не містять іншої правової позиції щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, ніж та, яка була викладена вище.

Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій, дійшовши висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, вірно застосував пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Ураховуючи, що зміст оскаржених судових рішень свідчить про правильне застосування судами обох інстанцій норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

В.М. Соколов