Справа № 372/518/25
Суддя: Висоцька Г. В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/518/25
Провадження № 2-а-19/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судових засідань Куник О.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та визнання дій незаконними, третя особа інспектор УПП в м Києві старший лейтенант поліції Крот Юрій Анатолійович,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №3913209 від 22.01.2025 року та визнати дій незаконними. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 22 січня 2025 року у місті Києві в Голосіївському районі міста Києва по Наддніпрянському шосе (номер будинку або кілометр дороги, чи будь-якої іншої «прив`язки» до місцевості в постанові не зазначено, тому останній зазначити не можливо) під час перевезення пасажирів за маршрутом № 309 «Обухів-Київ», на водія транспортного засобу А-407 д.н.з. НОМЕР_1 Піскова Віталія Борисовича (далі позивач) було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3913209 від 22.01.2025 року. (далі постанова). Зокрема, у постанові зазначено про нібито виявлене порушення наявність додаткових світлових приладів, не передбачених конструкцією транспортного засобу, що, на думку інспекторів, суперечить вимогам п. 31.3.а Правил дорожнього руху України., що в свою чергу порушує ч. 2 ст. 121 КУпАП. Позивач не погоджується із винесеною постановою, оскільки транспортний засіб пройшов обов`язковий технічний контроль, про що свідчить протокол перевірки технічного стану № 00834-00423-24 від 12.08.2024 року, у якому зазначено, що технічний стан автобуса відповідає вимогам безпеки дорожнього руху та експлуатаційним стандартам. Таким чином, висновки інспектора поліції є суб`єктивними та не підтверджені належними доказами.

Ухвалою судді від 30.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи.

14.02.2025 року представницею відповідача подано до суду відзив, в якому остання просила відмовити у позовних вимогах, вказувала, що діях позивача наявний в склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, що повністю підтверджено зібраними в процесі здійснення адміністративного провадження доказами, які надані суду, в задоволенні позову просив відмовити. Обставини правопорушення повно та чітко зафіксовані в протоколі, перевірені та підтверджені під час розгляду адміністративної справи та знайшли своє відображення в оскаржуваній постанові та зафіксовані на відеозаписах та світлинах, що надані суду. Розгляд адміністративної справи відбувався у повній відповідності з вимогами КУпАП. Під час розгляду справи в повній мірі враховано обставини порушення, особу порушника та накладено стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 121 КУпАП.

28.02.2025 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що таким чином, працівниками поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3913209 від 22.01.2025 року, не додано до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, окрім самої постанови складеної працівника поліції, який не підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази, зокрема фото-, відеофіксація адміністративного правопорушення.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 22 січня 2025 року у місті Києві в Голосіївському районі міста Києва по Наддніпрянському шосе (номер будинку або кілометр дороги, чи будь-якої іншої «прив`язки» до місцевості в постанові не зазначено, тому останній зазначити не можливо) під час перевезення пасажирів за маршрутом № 309 «Обухів-Київ», на водія транспортного засобу А-407 д.н.з. НОМЕР_1 Піскова Віталія Борисовича складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3913209 від 22.01.2025 року.

Зокрема, у постанові зазначено про нібито виявлене порушення наявність додаткових світлових приладів, не передбачених конструкцією транспортного засобу, що, на думку інспекторів, суперечить вимогам п. 31.3.а Правил дорожнього руху України, що в свою чергу порушує ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи щодо рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень розглядають місцеві загальні суди як адміністративні. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, визначено критерії оцінювання рішень і дій органів влади, що є принципами адміністративної процедури. Вони зобов`язують діяти виключно в межах повноважень і дотримуватися законної процедури.

За протоколом перевірки технічного стану № 00834-00423-24 від 12.08.2024 року транспортний засіб визнано справним. Цей документ підтверджує відповідність вимогам стандартів і законодавства України. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про дорожній рух", оцінку технічного стану здійснюють спеціалізовані органи, а не поліцейські під час візуального огляду.

Згідно з п. 31.3.а ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів із не передбаченими конструкцією світловими приладами. Проте поліцейські не довели, що встановлені елементи порушують стандарти. Крім того, їх наявність слід оцінювати в контексті впливу на безпеку дорожнього руху та відповідності технічним стандартам, що підтверджується технічним контролем.

За ДСТУ 3649:2010, технічний стан транспортного засобу має відповідати вимогам безпеки дорожнього руху. Сам факт встановлення додаткових світлових приладів не є автоматичним порушенням, якщо вони не змінюють основних характеристик безпеки. Крім того, відповідно до зазначеного стандарту, будь-які зміни конструкції транспортного засобу потребують обґрунтованої технічної експертизи, яка має підтвердити або спростувати відповідність встановлених приладів вимогам безпеки.

Відсутність офіційного висновку сертифікованої експертизи щодо впливу встановлених світлових приладів на безпеку дорожнього руху є порушенням вимог КУпАП. Згідно зі ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за принципом об`єктивності, а без експертного аналізу висновки інспектора поліції не можуть бути визнані достатніми для притягнення до відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КАС України, державні органи мають діяти в межах закону. Притягнення до відповідальності виключно за результатами візуального огляду без експертних висновків суперечить принципу правової визначеності. Аналогічна позиція міститься у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Кривіцький проти України". Окрім того, на аналогічних транспортних засобах подібні світлові прилади встановлені, проте такі випадки не є об`єктами адміністративних стягнень, що вказує на вибірковість правозастосування.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, однак їхні дії повинні відповідати встановленим законодавчим критеріям. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення порушень поліцейський має складати відповідні матеріали, забезпечуючи доказову базу. У цьому випадку таких доказів представлено не було.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, що підтверджують або спростовують правопорушення. Поліцейські не представили жодного доказу, що підтверджує наявність несправностей або обмеження видимості. Фото- та відеофіксації з боку поліції не додано до матеріалів справи, а позивача не ознайомили з жодними доказами. Постанова складена з порушенням ст. 283 КУпАП, оскільки не містить детального опису обставин, що підтверджують порушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення має містити обґрунтування прийнятого рішення, опис встановлених обставин, зазначення доказів, якими вони підтверджуються.

Відповідальність за ч. 2 ст. 121 КУпАП настає лише у разі керування транспортним засобом, який має технічні несправності, з якими його експлуатація заборонена, або якщо транспортний засіб переобладнаний з порушенням установлених норм і стандартів. Проте транспортний засіб пройшов технічний огляд та визнаний технічно справним, що підтверджується відповідним протоколом технічного контролю.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП, доказами у справі можуть бути лише ті матеріали, які були здобуті у передбаченому законом порядку. Відсутність відеофіксації або інших доказів, які підтверджують наявність несправності, ставить під сумнів законність притягнення до відповідальності.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з пунктом 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Пунктами 4, 5 Розділу ІІ Інструкції № 1026 установлено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відео реєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення, а отже інформація з відеокамери може оцінюватися як один із доказів в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Постанова серія ЕНА №3913209 від 22.01.2025 не містить інформації про здійснення фіксації правопорушення будь-якими технічними засобами, що є порушенням частини третьої статті 283 КУпАП.

Таким чином, працівниками поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3913209 від 22.01.2025 року, не додано до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, окрім самої постанови складеної працівника поліції, який не підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази, зокрема фото-, відеофіксація адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

ДСТУ 3649: 2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630.

Відповідно до ст.1 ДСТУ 3649 : 2010 цей стандарт поширюють на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

При цьому, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону України «Про стандартизацію» національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Так, ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» (надалі - ДСТУ 3649:2010) визначені вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації.

Пунктом 6.1 ДСТУ 3649:2010 встановлено вимоги до зовнішніх світлових приладів.

Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 ДСТУ 3649:2010 не дозволено змінювати розташування приладів зовнішніх світлових (далі - ПЗС), їх демонтувати, встановлювати додаткові ПЗС, а також змінювати режим роботи ПЗС, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ.

Згідно підпункту 6.1.5 пункту 6.1 ДСТУ 3649:2010 дозволено встановлювати: дві або чотири фари дальнього світла білого кольору, дві фари ближнього світла білого кольору, дві передні протитуманні фари біло або жовтого кольору. Вимог щодо встановлення та розміщення додаткових протитуманних фар цим пунктом не вказано, лише зазначено якщо це не передбачено конструкцією транспортного засобу.

Пунктом 3 розділу II Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13 жовтня 2008 року №534 "Про затвердження Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1107/15798 передбачено, що однією з причин зупинки та здійснення перевірки колісного транспортного засобу є наявність ознак, що свідчать про їх технічну несправність.

Згідно з пунктом 3 розділу І Наказу №534 за результатами перевірки складається Акт перевірки технічного стану КТЗ за формою, наведеною у додатку до цього Порядку, копія якого надається водієві. Встановлені технічні несправності, з якими експлуатація транспортних засобів забороняється, відображені в розділі 31. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання" Правил дорожнього руху.

Вищезазначене свідчить, що відповідач у разі виявлення несправності транспортного засобу А-407 д.н.з. НОМЕР_1 , повинен був скласти відповідний акт перевірки КТЗ. Однак в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність такого акта та вручення його копії позивачу.

Таким чином, відсутність акту перевірки КТЗ щодо технічної несправності, який є основним законним доказом технічної несправності, виключає таку несправність.

Варто зазначити, що в постанові також не вказано, яке саме із правил дорожнього руху позивач порушив чи яким вимогам стандартів не відповідає технічний стан чи обладнання транспортного засобу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що наявність додаткових світлових приладів, не передбачених конструкцією транспортного засобу не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме з вказаною технічною несправністю відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу.

Зазначені обставини в своїй сукупності вказують на те, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення позивачем вимог ч.2 ст.121 КУпАП та не доведено правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому суд дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3913209 від 22.01.2025 підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань цього суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представником позивача надано до суду копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 27.01.2025; Дадаток №1 до Договору вартість надання правничої допомоги та порядок оплати, Додаток №2 до Договору Попередній розрахунок витрат на надання правничої допомоги та документи щодо підтвердження повноважень адвоката на його представництво інтересів позивача в суді.

Оцінючі надані докази та враховуючи доводи відповідача про неспіврозмірність витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.

Керуючись ч.2 ст.121, 247, 251, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст.72, 74, 77, 139, 241-246, 257-262, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дії старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 незаконними та протиправними.

Скасувати постанову серії ЕНА №3913209 від 22.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 121 КУпАП, якою накладено штраф в розмірі 680 гривень.

Провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 121 КУпАП, закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн, та витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, а всього, 2605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька