Справа № 480/5800/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 р. Справа № 480/5800/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.12.2024, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, повний текст складено 31.12.24 по справі № 480/5800/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної надбавки за роботу з особливими умовами праці за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №391 від 25.04.2023, з урахуванням всіх складових заробітної плати, які обраховуються, виходячи із посадового окладу та фактично відпрацьованого часу; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної надбавки за роботу з особливими умовами праці за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №391 від 25.04.2023, з урахуванням всіх складових заробітної плати, які обраховуються, виходячи із посадового окладу та фактично відпрацьованого часу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно з урахуванням коефіцієнта 1,5 до посадового окладу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" №391 від 23 квітня 2023 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" №391 від 25 квітня 2023 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що на виконання п.4 Положення «Про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області», затвердженого наказом ДСА України від 10.05.2023 №229, для забезпечення належних умов діяльності судів в межах повноважень, визначених законодавством України, територіальним управлінням надіслано листи стосовно надання роз`яснень щодо визначення дати (06.03.2024 або 19.04.2024) необхідного застосування коригуючого коефіцієнта 1,5 оплати праці державних службовців територіального управління ДСА України в Сумській області та місцевих загальних судів м. Суми. Зазначає, що відповідно до отриманої відповіді від 17.06.2024 №11-12808/24 ДСА України рекомендовано підвищення посадових окладів державних службовців територіального управління ДСА України в Сумській області та місцевих загальних судів м. Суми з 19.04.2024, у зв`язку з чим територіальне управління не мало правових підстав для самостійного прийняття рішення щодо визначення дати нарахування та виплати надбавки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391. Вказує, що фонд оплати праці державних службовців територіального управління ДСА України в Сумській області та місцевих загальних судів м. Суми у зв`язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» №391 від 25.04.2023 не змінювався, додаткові кошторисні призначення для цілей виконання даної постанови до територіального управління не доводились.

Позивачка по справі не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до записів у трудовій книжці, позивачка працює в Ковпаківському районному суді м. Суми на посаді секретаря судового засідання відділу організаційного забезпечення судового процесу та судової статистики.

Наказом керівника апарату Ковпаківського районного суду м. Суми №34-ОС від 24.04.2024 «Про затвердження Переліку працівників суду, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії» затверджено перелік працівників апарату Ковпаківського районного суду м. Суми, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на території можливих бойових дій, до якого включено секретаря судового засідання відділу організаційного забезпечення судового процесу та судової статистики - ОСОБА_1 .

Позивачка в позовній заяві з посиланням на розрахункові листи за березень-травень 2024 року зазначає, що посадовий оклад позивачки розраховувався з урахуванням коефіцієнту 1,5 з 19.04.2024. Відповідач у відзиві також не заперечує даного факту.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 заробітної плати з урахуванням коефіцієнта 1,5 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №391 від 23.04.2023 «Деякі питання оплати правці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану», позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно з урахуванням коефіцієнта 1,5 до посадового окладу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» №391 від 23.04.2023.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» №391 від 25.04.2023.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.94 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан, строк дії якого продовжено по сьогоднішній день включно.

25.04.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (далі по тексту - Постанова №391).

Відповідно до пп.1 п.1 Постанови №391 на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження, зокрема, на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

Підпунктом 2 п.1 Постанови №391 передбачено, що підвищення розмірів посадових окладів з урахуванням коефіцієнтів, передбачених підпунктом 1 цього пункту, здійснюється з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця; заробітна плата працівникам державних органів нараховується відповідно до абзацу першого цього підпункту з урахуванням підвищених розмірів посадових окладів, передбачених підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, які визначені та затверджені у штатному розписі відповідного державного органу.

Відповідно до абз.1 пп.3 п.1 Постанови №391 для цілей Постанови №391 розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.

Згідно з п.4 Постанови №391 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» установлено, зокрема, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій; у переліку визначаються дата початку та дата завершення бойових дій (дата виникнення та припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Так, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі по тексту - Перелік).

12.04.2024 наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №108, який набрав чинності 19.04.2024, внесено відповідні зміни до Переліку та, зокрема, віднесено м. Суми Сумської міської територіальної громади до території можливих бойових дій з датою такого віднесення 06.03.2024.

Відповідно до абз.4 п.3 Постанови №391 працівникам державних органів, які включені до переліку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, за періоди роботи на територіях, які не включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, нарахування заробітної плати проводиться виходячи з посадових окладів, визначених законодавством.

Таким чином, нормативний акт, що встановив застосування до посадового окладу, визначеного відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), коефіцієнта 1,5 - постанова Кабінету Міністрів України №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».

У ході судового розгляду встановлено, що в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, з 06.03.2024 м. Суми віднесено до території можливих бойових дій, згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №108 від 12.04.2024, опублікованому 19.04.2024 в газеті «Урядовий кур`єр».

В наказі №108 визначено дату виникнення можливості бойових дій, а постанова Кабінету Міністрів України №391 пов`язує застосування коефіцієнта 1,5 до посадового окладу для працівників державних органів саме з датою виникнення можливості бойових дій.

Отже, враховуючи те, що м. Суми Сумської міської територіальної громади до території можливих бойових дій віднесено з 06.03.2024 наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 12.04.2024 №108, тому саме з цієї дати посадовий оклад позивачки повинен визначатися з урахуванням коефіцієнта 1,5.

Посилання апелянта на відповідь ДСА України від 17.06.2024 №11-12808/24, а також лист Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, колегія суддів відхиляє, оскільки роз`яснення, листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до ст.7 КАС України та мають лише рекомендаційний характер.

Доводи апеляційної скарги про те, що фонд оплати праці державних службовців територіального управління ДСА України в Сумській області та місцевих загальних судів м. Суми у зв`язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» №391 від 25.04.2023 не змінювався, додаткові кошторисні призначення для цілей виконання даної постанови до територіального управління не доводились, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обмежене фінансування (відсутність фінансового ресурсу) відповідача не впливає на право позивачки щодо нарахування та виплати їй заробітної плати в належному розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (бездіяльності) , які є предметом оскарження, надано не було.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачки буде визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно з урахуванням коефіцієнта 1,5 до посадового окладу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» №391 від 23.04.2023 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» №391 від 25.04.2023.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 по справі № 480/5800/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий