Справа № 280/820/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Справа № 280/820/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), у якій вона просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 97 від 07 січня 2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу;

2) зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 02 січня 2025 року на підставі п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки в неї вже виникло право на призначення пенсії по досягненню 50 річного віку, із зарахуванням:

до страхового стажу періодів роботи з 09.02.2002 року по 28.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 28.02.2003 року, з 01.04.2004 року по 30.04.2004 року, з 01.06.2004 року по 31.10.2004 року, з 01.01.2005 року по 05.01.2005 року, з 22.03.2005 року по 27.02.2006 року, з 01.03.2006 року по 24.03.2006 року та періоду навчання у Професійно технічному училищі № 40 м. Донецька з 01.09.1991 року по 22.06.1992 року;

до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 01.09.1992 по 18.07.2000 року, з 09.02.2002 року по 28.02.2022 року, з 02.03.2002 року по 24.03.2006 року на підприємстві ВП «Шахта ім. Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля»; з 09.09.2011 року по 13.12.2017 року на підприємстві ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля»; з 27.12.2017 року по 14.01.2021 року на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.01.2025 позивач за допомогою вебпорталу Пенсійного фонду України подала заяву про призначення пенсії відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надала для цього всі необхідні документи, проте за результатами розгляду заяви позивача з доданими до неї документами Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення № 97 від 07.01.2025 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з огляду на недосягнення на момент звернення за призначенням необхідного пенсійного віку. На переконання позивача, пенсійний вік має застосовуватися у порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, тобто при досягненні 50-річного віку особа має право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2. Крім того, позивач наголошує, що відповідачем протиправно не зараховані певні періоди до його страхового та пільгового стажу, що позбавляє його права на належне пенсійне забезпечення.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

25.02.2024 надійшли пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у яких представник зазначає, що відповідачем не було зараховано період його роботи з 09.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2003, з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.01.2005 по 05.01.2005, з 22.03.2005 по 27.02.2006, з 01.03.2006 по 24.03.2006 через відсутність сплати страхових внесків в Державному реєстрі застрахованих осіб. Крім того, період роботи з 01.09.1992 по 31.12.1999 не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 , оскільки не надано довідки що підтверджують пільговий характер роботи, а періоди роботи з 01.01.2000 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2006 та з 09.09.2011 по 14.01.2021 не зараховано до пільгового стажу через відсутність даних про спецстаж в Державному реєстрі застрахованих осіб. Представник вказує, що рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 не може бути застосоване для вирішення питання призначення пенсії позивачу, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.10.2017. Водночас норми статті 114, пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Також представник наголошує на дискреційності повноважень органів Пенсійного фонду України на виконання функцій по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, проте заяви про визнання позову або відзиву на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надходило. Відтак, керуючись частиною шостою статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 10.02.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024/014617732 від 04.12.2024 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

02.01.2025 позивач звернулася до Пенсійного фонду України через вебпортал із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.01.2024 № 97, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 55 років, вік заявниці 50 років 05 місяців 01 день. Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2), становить 10 років. Страховий стаж особи становить 25 років 04 місяці 19 днів. Пільговий стаж особи (за Списком №2) становить 07р. 00м. 01 день. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 від 22.06.1999р., оскільки ім`я заявниці не відповідає паспортним даним. Враховуючи викладене, відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність повного пільгового стажу та недосягнення пенсійного віку.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 01.09.1992 містяться наступні записи:

01.09.1991 22.06.1992 навчання у ПТУ-40 м. Донецька за професією токаря-свердувальника VI р. шахти імені Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» (диплом НОМЕР_3 від 22.06.92);

01.09.1992 прийнята учнем машиніста козлового крану (наказ 135-к від 08.09.92);

12.01.1993 переведена машиністом козлового крану VI р. на ВШТ01 (наказ №9о/к від 18.01.93);/ок

16.08.1994 переведена машиністом козлового крану VI р. (наказ №222/ок від 15.08.94);

01.07.1997 у зв`язку з реорганізацією та злиттям шахт передана у ш/у «Центральне» машиністом козлового крану V р. поверхні шахти дільниці ім. Г.М. Димитрова (наказ МУП України № 316 від 27.07.97);

01.09.1998 у зв`язку з реорганізацією ГОАО ш/у «Центральне» передана машиністом козлового крану V р. поверхні шахти ім. Г.М. Димитрова (наказ МУП України № 380 від 08.09.98);

02.09.2008 звільнена у зв`язку з переведенням до ВП «Шахта «Стаханова» (наказ № 111-к від 02.09.08);

11.09.2008 прийнята на підприємство ВП «Шахта «Стаханова» машиністом козлового крану (наказ № 181 від 08.09.08);

- професію машиніст козлового крану перейменовано на машиніст крана у зв`язку із змінами в найменуванні професії на підставі довідника професій ЕТКС станом на 01.01.2002 року та наказу № 01/674пр від 02.07.2012;

13.12.2017 звільнена за власним бажанням (наказ № 401-к від 13.12.2017);

27.12.2017 прийнята на підприємство ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» машиністом крану 4 розряду (наказ № 2238 кпр від 22.12.2017);

14.01.2021 звільнена за власним бажанням (наказ № 53кз від 15.01.2021).

Листом Головного управління ПФУ в Донецькій області від 29.01.2025 № 2382/02-16 позивачу роз`яснено, що її заява була відпрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності. Страховий стаж ОСОБА_1 враховано по 14.01.2021 та складає 25 років 4 місяці 19 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 09.02.2002 року по 28.02.2002 року, з 02.03.2002 року по 28.02.2003 року, з 01.04.2004 року по 30.04.2004 року, з 01.06.2004 року по 31.10.2004 року, з 01.01.2005 року по 05.01.2005 року, з 22.03.2005 року по 27.02.2006 року, з 01.03.2006 року по 24.03.2006 року через відсутність сплати страхових внесків в Державному реєстрі застрахованих осіб. Пільговий стаж роботи за Списком №2 ОСОБА_1 зараховано згідно даних про спецстаж реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до п.20 Постанови №637, оскільки Мирноградська міська територіальна громада Покровського району Донецької області відноситься до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до наказу «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 листопада 2022 року» від 25.04.2022 №75 та складає на дату звернення 7 років 1 день. Період роботи з 01.09.1992 року по 31.12.1999 не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 , оскільки не надано довідки що підтверджують пільговий характер роботи. Періоди роботи з 01.01.2000 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2006 та з 09.09.2011 по 14.01.2021 не зараховано до пільгового стажу через відсутність даних про спецстаж в Державному реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до форми РС-право до пільгового стажу позивача за Списком № 2 зараховані періоди з 19.07.2000 по 08.02.2002, з 01.03.2002 по 01.03.2002, з 28.02.2005 по 28.02.2005, з 25.03.2006 по 02.09.2008, з 09.09.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 08.09.2011; до загального страхового стажу позивача (без пільгового) зараховані періоди з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 01.03.2003 по 31.03.2004, з 01.05.2004 по 31.05.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 06.01.2005 по 27.02.2005, з 01.03.2005 по 21.03.2005, з 28.02.2006 по 28.02.2006, з 09.09.2011 по 13.12.2017, з 27.12.2017 по 14.01.2021.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Загальні умови призначення пенсії за віком визначені в частині першій статті 26 Закону № 1058-IV. Водночас відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників врегульовані статтею 114 Закону № 1058-IV.

Так, відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент звернення позивачки за призначенням пенсії) визначав, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам за наявності у сукупності таких обов`язкових умов:

- досягнення особою 55-річного віку;

- наявності у особи загального страхового стажу: не менше 30 років для чоловіків та не менше 25 років для жінок;

- наявності у особи стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України: на посаді водія міського пасажирського транспорту (автобуса, тролейбуса, трамвая): не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок.

Разом з цим, суд зазначає, що відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах врегульовані також і нормами Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції, що діяла до 01.04.2015) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

01.04.2015 набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким статтю 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» викладено у новій редакції, якою збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Разом з цим, 23.01.2020 Конституційний Суд України прийняв Рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справа № 1-5/2018 (746/15), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» «г» статті 54 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.».

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ.

Тому на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України)

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

У зв`язку з цим між сторонами виник спір, оскільки позивач вважає, що під час призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивача про призначення їй пенсії керувався нормами статті 114 Закону № 1058-ІV.

Оскільки, норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач повинна досягти 50-річного віку, мати страховий стаж не менше 20 років, у тому числі на відповідних роботах не менше 10 років.

Суд ураховує правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, який застосовано Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 01.05.2024 у справі № 580/3245/20, від 02.06.2023 у справі № 160/13468/20, від 16.05.2023 у справі № 160/5189/20 та інших.

З огляду на викладене та виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що пенсійний орган діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав недосягнення пенсійного віку, у зв`язку з чим оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.01.2024 № 97 є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на досягнення позивачем ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 50-річного віку на момент звернення із заявою про призначення пенсії (02.01.2025), тобто достатнього для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, дослідженню підлягає питання достатності страхового та пільгового стажу позивача для встановлення наявності всіх умов для призначення такого виду пенсії.

Щодо позовних вимог у частині зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 09.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2003, з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.01.2005 по 05.01.2005, з 22.03.2005 по 27.02.2006, з 01.03.2006 по 24.03.2006 суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Як встановлено судом, у трудовій книжці позивача наявні записи про її трудову діяльність з 01.09.1992 по 02.09.2008 у шахті імені Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», при цьому 01.07.1997 у зв`язку з реорганізацією та злиттям шахт позивач передана у ш/у «Центральне» машиністом козлового крану V р. поверхні шахти дільниці ім. Г.М. Димитрова, а 01.09.1998 у зв`язку з реорганізацією ГОАО ш/у «Центральне» передана машиністом козлового крану V р. поверхні шахти ім. Г.М. Димитрова.

При цьому за вказаний період відповідно форми РС-право до страхового стажу позивача відповідач зарахував лише частину такого періоду, а саме з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 01.03.2003 по 31.03.2004, з 01.05.2004 по 31.05.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 06.01.2005 по 27.02.2005, з 01.03.2005 по 21.03.2005, з 28.02.2006 по 28.02.2006, не зазначивши в оскаржуваному рішенні підстави незарахування періодів роботи з 09.02.2002 року по 28.02.2002 року, з 02.03.2002 по 28.02.2003, з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.01.2005 по 05.01.2005, з 22.03.2005 по 27.02.2006, з 01.03.2006 по 24.03.2006.

Водночас, як пояснив представник третьої особи у поясненнях щодо предмету спору, а також беручи до уваги зміст листа Головного управління ПФУ в Донецькій області від 29.01.2025 № 2382/02-16, позивачу не зараховані зазначені вище періоди до страхового стажу у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків в Державному реєстрі застрахованих осіб.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, частиною першою статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Також, відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі №439/1148/17, від 03.10.2018 р. у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.

Суд зазначає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Враховуючи наведене, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення повного періоду роботи на шахті з 01.09.1992 по 02.09.2008 до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за неподання звітності та за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник (ВП «Шахта ім. Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля»)

Аналогічні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17, від 25.11.2019 у справі №242/2088/17.

Суд підсумовує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві. Відтак, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування позивачу періодів його роботи на шахті з 09.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2003, з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.01.2005 по 05.01.2005, з 22.03.2005 по 27.02.2006, з 01.03.2006 по 24.03.2006 через несплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як встановлено судом, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 01.09.1992 наявні записи про період її роботи у шахті ім. Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» При цьому такі записи оформлені належним чином, засвідчені підписами та скріплені печатками установи, відтак ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження страхового (трудового) стажу позивача.

Крім того, за вказаних дій відповідача створюється ситуація, за якої частина страхового стажу позивача зарахована, а інший період роботи не може бути зарахованим до страхового стажу з формальних підстав, що є недопустимим з точки зору верховенства права.

За таких обставин відповідачем безпідставно не враховано записи у трудовій книжці щодо трудової діяльності позивача у періоди з 09.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2003, з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.01.2005 по 05.01.2005, з 22.03.2005 по 27.02.2006, з 01.03.2006 по 24.03.2006 при зверненні з заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності страхового стажу за спірні періоди роботи.

Щодо позовних вимог у частині зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в Професійно технічному училищі № 40 м. Донецька з 01.09.1991 по 22.06.1992 суд вказує наступне.

В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.01.2024 № 97 відповідачем зазначено, що до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 від 22.06.1999, оскільки ім`я заявниці не відповідає паспортним даним.

Як судом встановлено, у паспорті позивача № НОМЕР_4 від 02.01.2020 її прізвище, ім`я, по-батькові зазначено як « ОСОБА_1 » (українською) У свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 10.03.1995 року Димитровським ВРАЦС Донецької області, позивач зазначена як « ОСОБА_2 » (мовою оригіналу).

Згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 22.06.1992 позивач навчалася в Професійно-технічному училищі № 40 м. Донецька з 01.09.1991 по 22.06.1992, при цьому диплом містить дві сторінки, у яких зазначено, що такий виданий « ОСОБА_3 » (українською) та « ОСОБА_2 » (російською).

Водночас трудова книжка серії НОМЕР_2 від 01.09.1992 містить відомості про навчання позивача у період з 01.09.1991 у ПТУ-40 м. Донецька за професією токаря-свердувальника VI р. шахти імені Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» та посилання на досліджений вище диплом.

Крім того, суд зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача (01.09.1992) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положення містить пункт 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (який діяв на момент зміни прізвища позивача у зв`язку з укладенням шлюбу 10.03.1995).

Так, при дослідженні трудової книжки ОСОБА_1 , у якій містяться записи щодо навчання та посилання на вказаний вище диплом, встановлено, що на титульній сторінці містяться закреслення колишнього прізвища позивача « ОСОБА_4 » та зазначене поруч « ОСОБА_5 ».

Дослідивши зазначені документи, які наявні у матеріалах пенсійної справи позивача, суд дійшов висновку, що такі є достатніми для підтвердження зміни прізвища позивача у зв`язку з укладанням позивачем шлюбу, через що відповідно прізвища, зазначені в паспорті та дипломі, є різними. Крім того, хоча в дипломі серії НОМЕР_1 від 22.06.1992 ім`я « ОСОБА_6 » не відповідає паспортним даним (« ОСОБА_6 »), з трудової книжки можна встановити, що ім`я позивача вказано російською мовою як « ОСОБА_6 », що відповідає написаному в дипломі, через що суд вказує, що наявні розбіжності у написанні імені позивача виникли внаслідок різного перекладу з української на російську мову. За таких обставин суд вважає, що вказані розбіжності є проявом надмірного формалізму, а допущення іншого написання імені особи не можуть бути підставою для незарахування періоду навчання відповідно до записів диплому серії НОМЕР_1 від 22.06.1992 до страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог у частині зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 09.02.2002 по 28.02.2022, з 02.03.2002 по 24.03.2006 на підприємстві ВП «Шахта ім. Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», з 09.09.2011 по 13.12.2017 на підприємстві ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», з 27.12.2017 по 14.01.2021 на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Суд зазначає, що згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

У свою чергу, у разі ліквідації підприємства підтвердження пільгового стажу відбувається згідно з «Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 (далі Порядок №18-1).

Пунктом 1 Порядку №18-1 передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, зокрема й для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.

Дія Порядку №18-1 поширюється на осіб, які працювали: на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України; на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах; на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років; у період до 01 січня 2004 року на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку №18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи (пункт 6 Порядку №18-1).

Пунктом 11 Порядку №18-1 визначено, що із заявою про підтвердження стажу роботи (додаток 2) заявник (його законний представник або представник, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - його представник)) може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу.

Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються:

документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи.

Згідно з пунктом 10 Порядку №18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.

Відповідно до пункту 15 Порядку №18-1 рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

З викладеного слідує висновок, що у разі незазначення у трудовій книжці інформації, зокрема про віднесення займаної посади до списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, інформації щодо атестації робочих місць та інформації щодо зайнятості повний робочий день на таких роботах, пенсійний орган зараховує такий період роботи до пільгового стажу на підставі уточнюючої довідки, а у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника на підставі поданої особою заяви встановленого зразка про підтвердження стажу роботи (додаток 2 до Порядку №18-1) з доданими до неї матеріалами.

При цьому розгляд заяви про підтвердження стажу роботи (додаток 2 до Порядку №18-1) здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

З оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.01.2024 № 97 встановлено, що пільговий стаж позивача за Списком № 2 становить 7 років 0 місяців 1 день, який розрахунку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до пункту 20 Порядку №637. При цьому не зазначено, з яких причин до пільгового стажу позивача не зараховані періоди роботи з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 09.02.2002 по 28.02.2022, з 02.03.2002 по 24.03.2006, з 09.09.2011 по 13.12.2017, з 27.12.2017 по 14.01.2021. Зазначено лише про те, що рішення щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи заявника слід приймати після повного аналізу інформації щодо підприємств (правонаступників), на яких він працював (даних трудової книжки, реєстру застрахованих осіб, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань).

Водночас з пояснень третьої особи щодо предмету спору та з листа Головного управління ПФУ в Донецькій області від 29.01.2025 № 2382/02-16 з`ясовано, що період роботи з 01.09.1992 по 31.12.1999 не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 , оскільки не надано довідки що підтверджують пільговий характер роботи, а з 01.01.2000 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2006 та з 09.09.2011 по 14.01.2021 через відсутність даних про спецстаж в Державному реєстрі застрахованих осіб.

Відповідними записами, що містяться у трудовій книжці позивача, підтверджується, що у періоди з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 09.02.2002 по 28.02.2022, з 02.03.2002 по 24.03.2006 позивач працювала на підприємстві ВП «Шахта ім. Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», з 09.09.2011 по 13.12.2017 на підприємстві ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», з 27.12.2017 по 14.01.2021 на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». При цьому з наявного розрахунку страхового стажу позивача встановлено, що періоди з 01.09.1992 по 18.07.2000, 01.03.2003 по 31.03.2004, з 01.05.2004 по 31.05.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 06.01.2005 по 27.02.2005, з 01.03.2005 по 21.03.2005, з 28.02.2006 по 28.02.2006, з 09.09.2011 по 13.12.2017, з 27.12.2017 по 14.01.2021 зараховані до її страхового стажу, однак не враховані при обчисленні пільгового стажу.

Суд зазначає, що у період з 26.01.1991 по 10.03.1994 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991. З 11.03.1994 по 16.01.2003 року вже діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162. У період з 17.01.2003 по 24.06.2016 діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36. Починаючи з 03.08.2016 діють Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

При цьому суд враховує, що Списки № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені наведеними постановами Кабінету Міністрів, передбачають віднесення до такого списку професії машиніста кранів (кранівника).

Разом з тим, відповідні записи у трудовій книжці не містять відомостей про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2, атестацію робочого місця та зайнятість ОСОБА_1 за професією «машиніста кранів» у періоди з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 09.02.2002 по 28.02.2022, з 02.03.2002 по 24.03.2006, з 09.09.2011 по 13.12.2017, з 27.12.2017 по 14.01.2021 впродовж повного робочого дня. Як наслідок, самих лише записів в трудовій книжці недостатньо для підтвердження пільгового характеру роботи у цей період, а тому на підтвердження наявності права на пенсію на пільгових умовах по Списку №2 позивачу необхідно було надати уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Разом з тим, позивачем не надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній щодо спірних періодів роботи, як того вимагають пункт 10 Порядку № 383 та пункт 20 Порядку №637. Крім того, судом не встановлено, що позивач зверталася до відповідача з заявою про підтвердження стажу роботи (додаток 2 до Порядку №18-1).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 23.09.2021 № 227/4273/16-а, зазначивши, що необхідність звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років необхідно лише у тому випадку, коли у трудовій книжці відсутні дані про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня у виробництві зі шкідливими умовами праці.

У свою чергу, зважаючи на відсутність рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи, прийнятого у відповідності до вимог Порядку №18-1, суд дійшов висновку про правомірність незарахування періодів роботи з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 09.02.2002 по 28.02.2022, з 02.03.2002 по 24.03.2006, з 09.09.2011 по 13.12.2017, з 27.12.2017 по 14.01.2021 до пільгового стажу позивача.

Суд також враховує те, що позивачем не оскаржуються в межах розгляду цієї справи правомірність дій чи бездіяльності пенсійного органу із створення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії для вирішення питання щодо зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу.

З огляду на викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.09.1992 по 18.07.2000, з 09.02.2002 по 28.02.2022, з 02.03.2002 по 24.03.2006 на підприємстві ВП «Шахта ім. Г.М. Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», з 09.09.2011 по 13.12.2017 на підприємстві ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», з 27.12.2017 по 14.01.2021 на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» є необґрунтованими, а відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує наступне.

За змістом частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У контексті наведеного суд враховує, що обчислення стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок страхового стажу особи та визначати його достатність для призначення пенсії.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи з 09.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2003, з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.01.2005 по 05.01.2005, з 22.03.2005 по 27.02.2006, з 01.03.2006 по 24.03.2006 відповідно до записів трудової книжки та період навчання з 01.09.1991 по 22.06.1992 згідно з дипломом, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Квитанцією від 03.02.2025 № 0.0..1 підтверджується сплата позивачем судового збору. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.01.2024 № 97 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 28.02.2003, з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.06.2004 по 31.10.2004, з 01.01.2005 по 05.01.2005, з 22.03.2005 по 27.02.2006, з 01.03.2006 по 24.03.2006 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1992 та період навчання з 01.09.1991 по 22.06.1992 згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 22.06.1992, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, буд. 7, м.Рівне, 33028; .

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14.03.2025.

Суддя К.В.Мінаєва