Справа № 520/31556/24
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

13 березня 2025 року №520/31556/24

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Кегичівської селищної ради Харківської області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Кегичівської селищної ради Харківської області №9035 від 25 жовтня 2024 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Кегичівську селищну раду Харківської області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 вересня 2024 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 370 кв.м. з цільовим призначенням "Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" (код 03.07), за рахунок земель комунальної власності (категорія "Землі житлової та громадської забудови"), для обслуговування належного позивачу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 370 квадратних метрів, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Проте, рішенням від 25.10.2024 №9035 Кегичівська селищна рада відмовила заявнику у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, посилаючись на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів. На думку позивача, вказане рішення безпідставне та підлягає скасуванню, оскільки статтею 123 Земельного кодексу України та іншими нормами законодавства, які регулюють спірні правовідносини не передбачено таких підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, вказаних в рішенні від 25.10.2024 №9035.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилалась судом до електронного кабінету відповідача в ЄСІТС "Електронний суд" та отримана ним 21.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 22.11.2024.

В установлений судом строк, відповідач правом надіслати відзив на позовну заяву не скористався, заяву про визнання позову суду також не надсилав.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Кегичівськолї селищної ради Харківської області з заявою, в якій просив надати йому дозвіл нв розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 370 кв.м з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування земель торгівлі" (код 03.07) за рахунок земель комунальної власності (категорія "землі житлової забудови"), для обслуговування належного позивачу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В якості додатків до заяви надав: копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду, копію договору купівлі-продажу магазину та графічний матеріал з зазначенням місця розташування та розміру бажаної земельної ділянки.

Рішенням Кегичівської селищної ради Харківської області №9035 від 25 жовтня 2024 року від 25 жовтня 2024 року №9035 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 370 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Підставою для відмови вказано - стаття 123 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Окремо зазначено, що бажана до відведення площа земельної ділянки (370 кв.м) не узгоджується з пунктом 5.2 ДБН України "Будинки і споруди підприємства торгівлі" (зі змінами) та, навіть, є меншою ніж загальна площа самої будівлі магазину (562,9 кв.м - згідно договору купівлі-продажу №316 від 28 вересня 2001 року), що розташована на бажаній до відведення земельної ділянки.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, безпідставним та незаконним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною другою статті 2 Закону №280/97-ВР визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

У відповідності до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до положень статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 ЗК України.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 ЗК України здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 ЗК України.

Згідно з частиною першою статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

За правилами частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини третьої статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, передача земельних ділянок у користування передбачає виготовлення проекту землеустрою, його погодження компетентними органами, а відтак, прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки у користування.

За результатами розгляду заяви громадянина, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки, або надати відмову у наданні такого дозволу.

Разом із цим, така відмова повинна бути мотивована, оформлена належним чином та прийнята виключно з підстав, встановлених частиною третьою статті 123 ЗК України, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, визначений частиною третьою статті 123 ЗК України, є вичерпним.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 у справі №1340/5638/18 та від 18 травня 2022 у справі №200/5001/21.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом з матеріалів справи встановлено, що рішенням Кегичівської селищної ради Харківська області від 25.10.2024 №9035 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 370 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, у зв`язку з тим, що площа будівлі магазину більша за площу бажаної до відведення площі земельної ділянки.

Суд зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 28.09.2001 року №316, позивачу на праві приватної власності належить будівля магазину в с.Н.Парафіївка, загальною площею 562,90 кв. м (реєстраційний №2-212).

З копії технічного паспорту будівлі магазина в с.Н.Парафіївка (реєстраційний №2-212), встановлено, що будівля загальною площею 562,90 кв.м складається з двох поверхів: І поверх - 255,5 кв.м, ІІ поверх - 264,7 кв.м.

При цьому, площа земельної ділянки, на яку позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою становить 370 кв.м.

Таким чином, відповідач при прийнятті рішення №9035 від 25 жовтня 2024 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 " помилково дійшов висновку про перевищення площі нежитлової будівлі (магазину) площі земельної ділянки, не врахувавши той факт, що загальна площа будівлі обчислена сумарно площам двох поверхів.

Інших підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем не зазначено.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що наведена у рішенні відповідача від 25.10.2024 №9035 підстава відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачена статтею 123 ЗК України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №826/17201/17.

Відтак, рішення Кегичівської селищної ради Харківської області №9035 від 25 жовтня 2024 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 ".

Обираючи ефективний та належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступних міркувань.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, належним способом захисту та відновлення прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 370 кв.м. з цільовим призначенням "Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" (код 03.07), за рахунок земель комунальної власності (категорія "Землі житлової та громадської забудови"), для обслуговування належного позивачу магазину, розташованого за адресою: вул.Миру, 2 с.Нова Парафіївка Красноградського району Харківської області.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною третьою статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивача на підтвердження розміру витрат на професійну правову допомогу надано договір від 07.11.2024 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 07.11.2024 року, акт виконаних робіт від 07.11.2024 року.

Згідно пункту 1 та 3 додатку до договору про надання правової допомоги від 07.11.2024 року сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) у розмірі 10000 гривень, яка здійснюється готівкою одразу ж після підписання сторонами акту виконаних робіт у кожному окремому випадку.

Акт виконаних робіт від 07.11.2024 складений на виконання юридичних послуг у формі: складання позовної заяви, участі адвоката та юридичних супровід цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії, сума оплати - 10000 (десять тисяч) гривень.

Суд зазначає, що акт виконаних робіт від 07.11.2024, складений за супровід цивільної справи та не може бути прийнятий судом як належний доказ підтвердження понесених витрат на правову допомогу на представництво інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді.

Крім того, представником позивача на надано доказів оплати позивачем послуг адвоката.

Судом враховано висновки Верховного Суду у постанові від 09 червня 2021 року у справі №560/5358/20, згідно яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження. Суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, мають повно і всебічно дослідити докази, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними.

Згідно позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 24 березня 2020 року у справі №640/19275/18, на підтвердження оплати правової допомоги суду повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних оформлених у встановленому законом порядку документів, що свідчать про здійснення ним оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку, касових чеків або інших банківських документів, що підтверджують здійснення оплати послуг адвоката в рамках даної справи).

За відсутності доказів, що свідчать про факт понесення судових витрат - здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги, який відсутній в матеріалах справи, та відсутності належних доказів, що підтверджують надання у даній справі адвокатом правової допомоги позивачу, у суду відсутня змога встановити дійсність, реальність понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката.

Беручи до уваги відсутність доказів оплати гонорару адвоката та те, що представником позивача не надано суду заяву про намір подати такі докази в установлений законодавством строк, суд, керуючись частиною 7 статті 139 КАС України, залишає клопотання представника позивача про розподіл витрат на правову допомогу без розгляду.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повернення сума надмірно сплаченого судового збору здійснюється в порядку, визначеному пунктом 1 частини 1 та 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кегичівської селищної ради Харківської області (вул.Волошина, буд.33, с-ще Кегичівка, Берестинський район, Харківська область, 64003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Кегичівської селищної ради Харківської області №9035 від 25 жовтня 2024 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Кегичівську селищну раду Харківської області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 вересня 2024 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 370 кв.м. з цільовим призначенням "Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" (код 03.07), за рахунок земель комунальної власності (категорія "Землі житлової та громадської забудови"), для обслуговування належного позивачу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - залишити без розгляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кегичівської селищної ради Харківської області (вул.Волошина, буд.33, с-ще Кегичівка, Берестинський район, Харківська область, 64003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 13 березня 2025 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО