Справа № 148/2768/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/2768/24

Головуючий у І інстанції: Саламаха О.В.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

13 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у грудні 2024 року представник позивача адвокат Ткаченко Т.В. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов мотивований тим, що 09.11.2024 діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_2 щодо позивача складено протокол №Т/24/1780 про адміністративне правопорушення, за ч.3 ст.210-3 КУпАП із зазначенням суті правопорушення: «09.11.2024 року встановлено, що 29.08.2024 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність з`явитися 29.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про необхідність з`явитися 29.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проігнорував даний виклик та у зазначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, цим не виконав свій обов`язок, порушив абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП». У протоколі позивач власноручно записав пояснення такого змісту: «підпис на повістці не мій. Повістку не отримував, ст.63 Конституції України».

У протоколі також зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 год. 21.11.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . У призначений день та час позивач приїхав до ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав свої пояснення щодо неотримання повістки на 29.09.2024 та щодо не його підпису на розписці (що візуально вбачається із підпису на ній та у протоколі, до якого її було додано), а також, що 29.09.2024 була неділя, що у нього не було підстав неявки, оскільки він повістки отримував неодноразово та з`являвся за ними, а також за власною ініціативою, у зв`язку з чим у нього не було підстав неявки у разі отримання цієї, чергової повістки. Ці пояснення, як з`ясувалось із тексту оскаржуваної постанови, не були ні відображені у ній, не проаналізовані та не спростовані.

У подальшому, 29.11.2024 засобами поштового зв"язку позивач отримав копію постанови від 21.11.2024 №24/3048 про притягнення його до адміністративної відповідальності, за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього штрафу у сумі 17000 грн, яку винесено тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 .

Як вбачається із постанови, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, за яке позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, установлена в наступному: «29.08.2024 року громадянину ОСОБА_1 вручена повістка № РЗ/Т/05405, відповідно до якої 29.09.2024 року він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розпискою про отримання повістки №РЗ/Т/05405, рапортом начальника адміністративного ІНФОРМАЦІЯ_2 . Натомість військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про необхідність 29.09.2024 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув, цим самим порушив абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Представник позивача вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, з наступних підстав.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Отже, як вбачається із положень законодавства, на яке посилається відповідач у оскаржуваній постанові, його порушенням (у частині, що інкреміновано позивачу) є неприбуття до ТЦК та СП за викликом, що має бути здійсненим повісткою, у якій, у свою чергу, має бути зазначена мета виклику до ТЦК та СП. При цьому, громадяни можуть викликатись до ТЦК та СП з метою: оформлення військово-облікових документів; взяття на військовий облік; проходження медичного огляду; направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності; призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів (абз.1 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»); на збірні пункти ТЦК та СП (для військовозобов`язаних та резервістів, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час - бойові повістки) (ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Як вбачається із оскаржуваної постанови, одним із доказів порушення позивачем законодавства про мобілізацію є розписка про отримання ним повістки №РЗ/Т/05405, за якою він ніби то не з`явився, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. У самій розписці зазначено, що позивач викликався з метою уточнення своїх персональних даних.

Однак, представник позивача вважає, що згідно процитованого вище законодавства, на яку посилався відповідач, така мета як уточнення персональних даних військовозобов`язаного у ньому не міститься.

На виконання приписів ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» КМУ своєю постановою №560 від 16.06.2024 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок 560).

Відповідно до абз.3 п.69 Порядку 560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Отже, направлення громадян на медичний огляд може відбуватися лише після уточнення ними своїх облікових даних.

Позивач був направлений на медичний огляд і пройшов його 28.08.2024.

Відтак, дані позивача були уточнені перед таким направленням, що підкреслює сумнівність мети повістки для уточнення цих даних у ніби то отриманій повістці на 29.09.2024. При цьому, за умов заперечення позивачем факту її отримання, про що зазначено у протоколі, відповідачем протилежного не доведено.

Крім того, представник позивача зазначає, що як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення №Т/24/1780 від 09.11.2024 до нього додано «копію паспорту, РНОКПП, розписка про отримання повістки».

Згідно положень п.40 Порядку 560, під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським. До протоколу матеріалів фото- і відеофіксації вручення повістки позивачеві - не надано.

Щодо протоколу як доказу, відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із протоколу №Т/24/1780, його складено 09.11.2024 про правопорушення, що відбулося, як зазначено у ньому, 29.09.2024. Тобто, майже через півтора місяці та за невчинення передбачених законом імперативних дій, спрямованих на затримання та доставлення до ТЦК та СП особи, яка вчинила правопорушення.

Окрім того, є сумнівними повноваження діловода групи документального забезпечення у званні старшого солдата на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

За таких обставин протокол №Т/24/1780 від 09.11.2024 є недопустимим доказом, а за відсутності інших достатніх допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП - є недоведеним.

За таких обставин, представник позивача просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №24/3048 від 21.11.2024, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді 17000 грн штрафу та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржене рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки про одержання повістки №РЗ/Т/05405, ОСОБА_1 29.08.2024 одержав повістку про виклик з метою уточнення своїх персональних даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29.09.2024 о 11:00 год (зв.б. а.с.8)

Відповідно до протоколу №Т/24/1780 від 09.11.2024, який складений діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_2 , 09.11.2024 встановлено, що 29.08.2024 військовозобов`язаного ОСОБА_1 повідомлено про необхідність з`явитися на 29.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Будучи належним чином повідомленим ОСОБА_1 проігнорував даний виклик, та у зазначену дату не прибув, цим не виконав свій обов`язок, порушив абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який відбувся 21.11.2024 о 10:00 год останній був повідомлений, про що свідчить його підпис у протоколі. У поясненні і зауваженнях щодо змісту протоколу ОСОБА_1 зазначив «підпис на повістці не мій. Повістку не отримував» (зв.б. а.с.7,8).

Постановою №24/3048 від 21.11.2024 тимчасово виконувача обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_3 накладено на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн, оскільки 29.08.2024 громадянину ОСОБА_1 вручена повістка №РЗ/Т/05405 відповідно до якої 29.09.2024 він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розпискою про отримання повістки, рапорт начальника адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак будучи належним чином повідомленим про необхідність 29.09.2024 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув, цим самим не виконав свої обов`язки, які передбачені ч.1,3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.3 ст.17 Закону України «Про оборону», ч.3, абз.2,3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.9,10).

Дана постанова була вручена позивачу 28.11.2024 засобами поштового зв`язку (а.с.11).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №160/1871 від 29.08.2024, солдат запасу ОСОБА_1 , 1982 року народження, придатний до військової служби (а.с.7).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі ст.5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 252 КУпАП та ч.1 ст.90 КАС України орган (посадова особа) та суд оцінюють докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень має довести правомірність прийнятого ним рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У частині 3 ст.210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч.1 ст.210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

З огляду на викладене, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно п.п.21, 23, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України від 16.05.2024 №560 (далі- Порядок №560), За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близько городича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_1 у разі отримання повістки, мав з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначені у ній місце та строк, однак 29.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч.1,3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.3 ст.17 Закону України «Про оборону», ч.3, абз.2,3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а тому в його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за яке його 21.11.2024 постановою №24/3048 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Доказів на спростування факту не отримання повістки позивачем не надано, що в свою чергу підтверджується розпискою про отримання повістки №РЗ/Т/05405.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, тому суд вважав постанову №24/3048 від 21.11.2024 законною та обґрунтованою, та, як наслідок, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів не погоджується з наведеним судом обгрунтуванням та висновками покладеними в основу оскарженого рішення та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року, був встановлений обов`язок громадян щодо уточнення військово-облікових даних, відповідно до якого усім військовозобов`язаним необхідно уточнити військово-облікові дані протягом 60 днів.

19 травня 2024 року набув чинності Закон України №3696-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У ст.210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (зокрема, у разі порушення обов`язку громадянами вчасно встати на облік або оновити свої військово-облікові дані).

У ст.210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. До таких дій, зокрема, може належати неявка громадян за повісткою про первинний виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Порушення зазначеного вище законодавства також тягне за собою накладення штрафу, який з 19 травня 2024 року обчислюється у таких розмірах: накладення штрафу на громадян від 300 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (5100-8500 грн) і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб і громадських об`єднань - від 1000 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000-25500 грн). Якщо ці дії вчинені повторно, накладається штраф на громадян від 500 до 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500-11900 грн) і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб і громадських об`єднань - від 1500 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (25500-34000 грн). В особливий період вчинення зазначених вище дій тягне накладення штрафу на громадян від 1000 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян грн) і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб і громадських об`єднань - від 2000 до 3500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (34000-42500 грн).

Варто зазначити, що правопорушення, визначені ст.ст.210,210-1 КУпАП, розглядаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі СБУ або СЗРУ), а повноваженнями щодо накладення стягнення за вчинення правопорушень наділяються керівники таких формувань.

При цьому, відповідно примітки до ст.210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Як слідує з матеріалів адміністративної справи №1/445 ОСОБА_1 викликався повісткою на 29.09.2024 року для уточнення своїх персональних даних.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, одним із доказів порушення позивачем законодавства про мобілізацію є розписка про отримання ним повістки №РЗ/Т/05405, за якою він ніби то не з`явився, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. У самій розписці зазначено, що позивач викликався з метою уточнення своїх персональних даних.

Проте, позивач вважає, що згідно норм наведеного відповідачем законодавства, така мета як уточнення персональних даних військовозобов`язаного - у ньому не міститься.

На виконання приписів ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» КМУ своєю постановою №560 від 16.06.2024 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок 560).

Відповідно до абз.3 п.69 Порядку 560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Отже, направлення громадян на медичний огляд може відбуватися лише після уточнення ними своїх облікових даних.

Позивач був направлений на медичний огляд і пройшов його 29.08.2024 (а.с.7).

Звідси, його дані були уточнені перед таким направленням, про що свідчить і додаток до протоколу про адміністративне правопорушення №Т/24/1780 від 09.11.2024 - «копія паспорту, РНОКПП, розписка про отримання повістки». а оскільки позивач раніше викликався відповідачем (зазначений виклик не є першим), то зазначене підкреслює сумнівність мети повістки, як для уточнення таких даних, за умов заперечення позивачем факту її отримання на 29.09.2024.

Згідно положень п.40 Порядку 560, під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

До протоколу матеріалів фото- і відеофіксації вручення повістки позивачеві - не надано.

Таким чином не є спростованим твердження позивача що він 29.08.2024 року не отримував повістку на 29.09.2024 року та підпис на розписці про її отримання - не його.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото або відеозаписом правопорушення).

Утім, ІНФОРМАЦІЯ_3 до матеріалів справи не надано належних доказів вручення 29.08.2024 року позивачу повістки на 29.09.2024 року.

Крім того, відповідачем не надано навіть заперечень на апеляційну скаргу.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин справи, колегія суддів констатує, що Відповідач не довів правомірності притягнення скаржника до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини позивача у порушенні частини 3 статті 210-1 КУпАП.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга №7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Отож, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Частиною 6 ст.139 КАС України вказано, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 1514,00 грн. судового збору, сплаченого за подання адміністративного позову - 605,60 грн та апеляційної скарги - 908.40 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №24/3048 від 21.11.2024 року винесену ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Провадження у справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 1514,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.