Справа № 240/10559/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2024 року Харківський національний Університет повітряних сил ім. Івана Кожедуба звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 439470,56 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходив навчання у Військовому коледжі сержантського складу Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба з 15.08.2023 року по 03.05.2024 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з відповідачем 15.08.2023 року. Проте відповідно до витягу з наказу №124 від 03.05.2024 року про відрахування відповідача сума 439470,56 грн. внесена до книги обліку нестач Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба залишилась невідшкодованою. Позивач вказує, що в даному випадку наявні правові підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням у позивача, які складаються з витрат на грошове та продовольче забезпечення за період навчання.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року було направлено на адресу місця реєстрації відповідача, але поштове повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року вважається належним чином врученою відповідачу.
Відповідачем у строк встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження не було надано відзиву на позов.
Згідно положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.08.2023 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.
Відповідно пункту 1 контракту, курсант ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання) і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» .
Згідно витягу з наказу начальника військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил (по стройовій частині) від 03.05.2024 № 124 ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання з 03.05.2024 року. Наказано, зокрема стягнути суму у розмірі 439470,56 грн. за період навчання в коледжі, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 та пункту 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Отже, після розірвання контракту у відповідача виникли зобов`язання щодо відшкодування витрат на його утримання під час навчання.
Відповідач ознайомлений із розрахунком на відшкодування витрат, пов`язаним з його утриманням, про що свідчить його особистий підпис на Загальному розрахунку №962пс від 01.05.2024 на суму 439470,56 грн.
Проте, зазначені кошти відповідачем відшкодовані не були, в зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про Збройні Сили України» фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі- Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (2232-12), витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі Порядок № 964).
Пунктом 3 Порядку № 964 обумовлено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.
Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.
Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби (навчання) у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України між вищим військовим навчальним закладом, Міністерством оборони України та курсантом на час проходження ним навчання на сторін покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.
При цьому у разі укладення контракту про здобуття освіти у вищому військовому навчальному закладі на курсанта покладаються відповідні обов`язки відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 1934-XII.
Так, з аналізу частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що дія цієї норми розповсюджується на дві категорії осіб, тобто, на курсантів, які достроково розривають контракт та на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу. При цьому обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання саме у курсантів в разі дострокового розірвання контракту не залежить від пункту за яким особу звільнено з військової служби.
Предметом спору у справі, що розглядається, є відшкодування військовому коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому військовому закладі.
З матеріалів справи видно, що відповідача відраховано з числа курсантів коледжу у зв`язку із систематичним невиконання умов контракту військовослужбовця.
За умовами укладеного між університетом і відповідачем контракту від 15.08.2023 року, останній зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, зокрема, у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби.
Тобто, з власноручно підписаного відповідачем контракту від 15.08.2023 року він був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.
З наведеного слідує, що відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі попередньо передбачено умовами контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України в разі дострокового розірвання, укладеного між Міністерством оборони України (в особі університету) і відповідачем. Тобто, відповідач, підписавши вищезазначений контракт, взяв на себе дані зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) державі в разі дострокового розірвання контракту та був заздалегідь проінформований щодо цього питання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 від 01.05.2024 року № 962пс, згідно з яким фактичні витрати, пов`язані з утриманням, складають: по грошовому забезпеченню 323 402,91 грн., по продовольчому забезпеченню 30 582,12 грн., по речовому забезпеченню 00,00 грн., по медичному забезпеченню 79 054,24 грн., по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 6 431,29 грн. Всього 439 470,56 грн. З вказаним розрахунком відповідач ознайомився 03.05.2024 року, що підтверджується підписом останнього.
Отже, ознайомлення позивача з наведеною довідкою-розрахунком, в якій детально зазначено як загальна сума витрат пов`язаних з утриманням відповідача, так і конкретні її види, є достатньою підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення таких витрат за відсутності факту їх добровільного відшкодування відповідачем.
Станом на час розгляду справи, грошові кошти від відповідача до Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба не надходили, як і не надходили будь-які звернення щодо добровільної сплати боргу або способів його сплати (розстрочення суми заборгованості тощо). Розрахунок відшкодування витрат відповідачем не оскаржувався.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача у навчальному закладі у розмірі 439 470,56 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного позов Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суми судового збору, оскільки відповідно до вимог частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються лише судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Виходячи з того, що у суду відсутні докази понесення позивачем - суб`єктом владних повноважень судових витрат, пов`язаних з викликом свідків чи проведенням експертиз, у адміністративного суду відсутні і будь-які обґрунтовані підстави для покладення судових витрат позивача по сплаті судового збору на відповідача, виходячи з вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 439470,56 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська