Справа № 360/1168/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року справа №360/1168/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 360/1168/24 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом адвоката Заботіна Віталія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

03.10.2024 адвокат Заботін Віталій Вікторович в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якій представник позивача просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з квітня 2024 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 з квітня 2024 року з виплатою усієї суми пенсійної заборгованості.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в відповідача та відповідно до листа ГУПФУ в Луганській області від 27.09.2024 виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2019 було повторно призупинено. Жодні рішення, повідомлення від відповідача про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не надходили.

Задля дотримання шестимісячного строку звернення до адміністративного суду просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з квітня 2024 року.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 360/1168/24 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з 01 квітня 2024 року з виплатою заборгованості, що утворилась.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, картки платника податків, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 11.01.2013.

Відповідач зазначив, що у зв`язку з відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії з 01.02.2015.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі 812/364/18 зобов`язано УПФУ в м. Лисичанську Луганської області відновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з лютого 2015 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 по справі № 812/364/18 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії на банківський рахунок, відкритий у ПАТ Державний ощадний банк України.

Відповідачем зазначено, що нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено з 01.11.2019 до з`ясування у зв`язку з невідповідністю карткового рахунку.

05.05.2022 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою № 1280 про поновлення виплати пенсії, яку було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФУ в Чернівецькій області.

Рішення ГУПФУ в Чернівецькій області від 09.05.2022 № 51 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням пунктів 1.1 та 1.5 Порядку 22-1.

07.05.2022 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою № 1282 про поновлення виплати пенсії, яку було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФУ в Миколаївській області.

Рішення ГУПФУ в Миколаївській області від 10.05.2022 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням пунктів 1.1 та 1.5 Порядку 22-1.

24.06.2022 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою № 1304 про поновлення виплати пенсії, яку було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФУ в Закарпатській області.

Рішення ГУПФУ в Закарпатській області від 27.06.2022 №51 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі зверненням через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, що є порушенням вимог Порядку 22-1.

29.03.2024 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії, яку було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФУ в Харківській області.

Рішення ГУПФУ в Харківській області від 04.04.2024 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі зверненням через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, що є порушенням вимог Порядку 22-1.

16.04.2024 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії з типом ідентифікації відеоконференцзв`язок.

Рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 12.06.2024 № 194039 в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 встановлено.

Рішення ГУПФУ в Донецькій області від 12.06.2024 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю особистого звернення до з оригiналами документiв.

Листом ГУПФУ в Луганській області від 27.09.2024 № 1200-0202-8/24649 у відповідь на адвокатський запит повідомлено представника позивача, що заяву ОСОБА_1 на ідентифікацію особи за допомогою відеоконференцзв`язку від 16.04.2024 опрацьовано. Рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 12.06.2024 № 194039 особу пенсіонера встановлено. Рішенням ГУПФУ в Донецькій області від 12.06.2024 № 51 в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з необхідністю особистого звернення. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії та необхідними документами: паспортом громадянина України; документом про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та оновленими реквізитами карткового рахунку банківської установи АТ Ощадбанк за нормами Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно із частиною першою статті 14 Закону № 1706-VII (заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Суд зауважує, що згідно із абзацами першим другим частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В межах спірних правовідносин призупинення виплати позивачу пенсії відбулося, як зазначено відповідачем, з 01.11.2019 до з`ясування у зв`язку з невідповідністю карткового рахунку.

Відповідного рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не надано.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Ураховуючи те, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав, для припинення позивачу виплати пенсії з 01.11.2019.

Правової позиції щодо пріоритетності застосування норм статті 49 Закону № 1058-IV як підстави для припинення виплати пенсії дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях за 2018 рік, зокрема, від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17), від 13 лютого 2018 року у справі № 243/11937/17 (провадження № К/9901/1267/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 425/1459/17 (провадження № К/9901/15534/18), від 27 лютого 2018 року у справі № 644/6336/17 (провадження № К/9901/2714/17), від 06 березня 2018 року № 243/4732/17 (провадження № К/9901/1464/17).

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що в межах спірних правовідносин позивачем оскаржується саме протиправність припинення виплати пенсії у листопаді 2019 року, без прийняття відповідного рішення, а не рішення, прийняті різними територіальними органами Пенсійного фонду України при розгляді заяв ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії.

Доказів того, що виплата пенсії позивачу поновлена, суду не надано.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

У даному випадку наявність статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.

У рішенні по справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив його право на отримання пенсії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 360/1168/24 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 360/1168/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко