Справа № 140/4976/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/4976/24 пров. № А/857/23700/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 (головуючий суддя Денисюка Р.С.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Луцьк у справі № 140/4976/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш Фуд Лоджистікс» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

08.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фреш Фуд Лоджистікс» (далі-Товариство) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі- Митниця) просило визнати протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000668/2 від 08.11.2023.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, які підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірних товарів, оскільки не дивлячись на те, що за однією митною декларацією оформлялися й інші товари, спірне рішення прийняте тільки стосовно коригування митної вартості товару №4 та №5, тобто, стосовно 2 товарних позицій із 5, хоч їх оформлення здійснювалося позивачем за тими ж самими документами. Таким чином, відповідач вибірково скоригував митну вартість товару без наведення при цьому обґрунтування такого коригування, не довівши підстав для таких дій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Волинська митниця подала апеляційну скаргу просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року та в задоволенні позову Товариства відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що документи, подані до митного оформлення містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості. Скаржник зазначає, що у зв`язку з ненаданням позивачем на запит митного органу документів, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості/митну вартість, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. Скаржник вказує, що якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Отже, розрахунок митної вартості за резервним методом апелянтом визначено правомірно тому рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000668/2 від 08.11.2023 року є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції зазначив, що вважає законним та просить залишити його без змін.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 07.04.2022 між ТзОВ «Фреш Фуд Лоджистікс» (покупець) та компанією Vikenco AS (Норвегія) (продавець) було укладено контракт № NO 07/04, за умовами якого продавець продає, а покупець купує рибу в асортименті та іншу рибну продукцію, морепродукти, далі іменовані товар, що зазначені в специфікаціях. Покупець здійснює замовлення чергової партії товару за допомогою телефонного зв`язку шляхом підписання специфікації.

Загальна сума контракту становить суму специфікацій, підписаних згідно з умовами цього контракту протягом терміну його дії. Покупець оплачує товар шляхом безготівкового банківського переказу на розрахунковий рахунок продавця. Оплата за товар провадиться в доларах США згідно із специфікацією. Після попередньої оплати при відвантаженні товару можлива зміна асортименту, кількості та ціни товар. Залишок попередньої оплати, у такому разі, автоматично вважається попередньою оплатою/оплатою за товар згідно з наступними специфікаціями. Постачання здійснюється на умовах Інкотермс 2010. Базис поставки вказується у специфікації.

У специфікації від 11.10.2023 №26 до контракту № NO 07/04 від 07.04.2022 сторонами погоджено про поставку риби морожені шматки лосося (Salmo Salar) без шкіри, без кісток вагою 1080,00 кг на суму 8748,00 доларів США; морожені обрізки лосося, на шкірі, з кістками вагою 3600 кг на суму 4140,00 дол.США; морожені обрізки лосося, на шкірі, з кістками вагою 1200 кг на суму 5400,00 дол.США; морожені хребти лосося вагою 12960 кг на суму 14904,00 дол.США та морожені шматки (полосами) лосося, без шкіри (тримінг) вагою 540,05 кг на суму 2243,08 дол.США, всього на загальну суму 35435,08 дол. США. У вказаній специфікації також визначено умови поставки FCA.

На виконання умов договору, 20.10.2023 компанія Vikenco AS (Норвегія) виставила позивачу рахунок-фактуру №232167, згідно з яким вартість товару лосось заморожений, шматки… вагою 19380 кг становить 35435,08 дол. США.

06.11.2023 для митного оформлення ввезеного на територію України товару № 4: «морожені шматки лосося (Salmo Salar) без шкіри, без кісток, без спецій, солі та інших харчових приправ, без консервантів у вигляді стрічок вагою 540,05 кг»; митна вартість товару становить 2243,08 дол. США (еквівалентно 86746,49 грн з врахуванням витрат на транспортування); товару №5 «морожені обрізки лосося (Salmo Salar), зі шкірою, з кістками, без спецій, солі та інших харчових приправ, без консервантів вагою 3600 кг»; митна вартість товару становить 4140,00 дол.США (еквівалентно 187154,05 грн з врахуванням витрат на транспортування) позивач подав МД №23UA95U7. До митної декларації додано: сертифікат якості від 25.10.2023; пакувальний лист від 13.10.2023; рахунок-фактуру (інвойс) №232167 від 20.10.2023; автотранспортну накладну від 23.10.2023; міжнародний ветеринарний сертифікат № 1 від 25.10.2023; сертифікат про проходження товару № AR575576521 від 26.10.2023; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 279 від 03.11.2023; документ про підтвердження вартості перевезення від 03.11.2023; доповнення до контракту № 26 від 11.10.2023; контракт № NO07/04 від 07.04.2022; договір (контракт) на перевезення № Р 20/07 від 20.07.2023 та ін.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи .

На електронне повідомлення Митниці декларант позивача надав: заяву щодо надання додаткових пояснень та документів від 08.11.2023 № 116 у якій навів пояснення щодо виявлених розбіжностей та додатково на вимогу митного органу долучив такі документи: платіжну інструкцію в іноземній валюті № 380 від 23.10.2023; виписку з банку від 23.10.2023; прайс-лист від 20.10.2023; лист Magnolia Plus Sp.z.o.o. від 06.11.2023 та договір перевезення № 10-01 від 10.01.2023.

08.11.2023 Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000668/2. В графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що вартість товару № 4 та № 5 не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані до митного оформлення не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості товару за методом обраним декларантом, а також документи містять розбіжності, зокрема: в інвойсі № 232167 від 20.10.2023, специфікації № 26 від 11.10.2023 передбачена 100% передоплата за товар, проте банківський платіжний документ відсутній; в інвойсі зазначено замовлення 788396 від 29.09.2023, яке не подано до митного оформлення; договір (контракт) на перевезення № Р 20/07 від 20.07.2023 укладений між замовником ТзОВ «Фреш Фуд Лоджистікс» та виконавцем Magnolia Plus Sp.z.o.o., проте, відповідно до транспортного документу CMR б/н від 23.10.2023 перевізником є Mila Trans, що може свідчити про не включення усіх складових до вартості транспортних витрат, зокрема експедиторських.

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу, рівень митної вартості товару № 4 становить 6,00 дол. США/кг, товару № 5 1,170 дол.США/кг за МД від 13.10.2023 №UА205140/2023/085297.

Згодом товар було випущено у вільний обіг за МД №23UA24U4 від 08.11.2023 шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.

Проте позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (частина 1, 2 статі 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа № 804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезених товарів визначена позивачем за першим методом - ціною договору.

Скаржник вказує, що Митницею встановлено розбіжності в поданих документах, а також відсутні належні документи, що підтверджують складові митної вартості, а надані Товариством документи не усувають та не роз`яснюють наявні розбіжності.

Досліджуючи виявлені митним органом розбіжності під час розмитнення позивачем ввезеного товару та аргументи Товариства, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ввезення товарів відбувалось на підставі зовнішньоекономічного контракту NO 07/04 укладеного 07.04.2022 між ТзОВ «Фреш Фуд Лоджистікс» (покупець) та компанією Vikenco AS (Норвегія) (продавець). На виконання умов договору, 20.10.2023 компанія Vikenco AS (Норвегія) виставила позивачу рахунок-фактуру №232167, згідно з яким вартість товару лосось заморожений, шматки… вагою 19380 кг становить 35435,08 дол. США.

Виконання Товариством зобов`язань підтверджують надані документи, зокрема: сертифікат якості від 25.10.2023; пакувальний лист від 13.10.2023; рахунок-фактуру (інвойс) №232167 від 20.10.2023; автотранспортну накладну від 23.10.2023; міжнародний ветеринарний сертифікат № 1 від 25.10.2023; сертифікат про проходження товару № AR575576521 від 26.10.2023; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 279 від 03.11.2023; документ про підтвердження вартості перевезення від 03.11.2023; доповнення до контракту № 26 від 11.10.2023; контракт № NO07/04 від 07.04.2022; договір (контракт) на перевезення № Р 20/07 від 20.07.2023 та ін.

Додатково надано на електронне повідомлення Митниці: платіжну інструкцію в іноземній валюті № 380 від 23.10.2023; виписку з банку від 23.10.2023; прайс-лист від 20.10.2023; лист Magnolia Plus Sp.z.o.o. від 06.11.2023 та договір перевезення № 10-01 від 10.01.2023.

Декларантом до митної декларації було надано рахунок-фактуру (інвойси), які є доказом здійснення операцій купівлі-продажу товарів, належать до групи документів, що є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.

Суд апеляційної інстанції враховує, що рахунок-фактура - це комерційний документ, який відображає продаж товару або надання певної послуги. Рахунок-фактура є підтвердженням будь-якої комерційної операції. Оскільки рахунок-фактури повинен містити перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити, то виявлені митним органом розбіжності, на переконання суду апеляційної інстанції, є підставою для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення заявленої митної вартості ввезеного Товару.

Крім того, будучи первинним бухгалтерським документом, рахунок-фактура повинен мати реквізити, які дають змогу ідентифікувати господарську операцію та її учасників (назва підприємства, від імені якого складено рахунок-фактуру; назва контрагента; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в оформленні рахунку-фактури).

Так, відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №232167 від 20.10.2023, загальна вартість товару становить 35435,08 дол.США, та, зокрема, вартість товару 4/1 морожені шматки (тримінг) лосося (Salmo Salar) без шкіри, у кількості 540,50 кг становить 2243,08 дол.США; вартість товару 5/1 морожені обрізки лосося (Salmo Salar) зі шкірою, у кількості 3600 кг становить 4140,00 дол. США. Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, їх кількість, ціну. Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) №232167 від 10.10.2023 відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №23UA95U7 від 06.11.2023.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Щодо аргументів Митниці про те, що в інвойсі №232167 від 20.10.2023, специфікації № 25 від 29.09.2023 передбачена 100% передоплата за товар, проте банківський платіжний документ відсутній, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем були додатково надані документи, що підтверджують факт оплати імпортованого товару. Зокрема, до заяви від 08.11.2023 № 116 був наданий банківський платіжний документ №380 від 23.10.2023 про оплату на адресу іноземного контрагента Vikenco AS (Норвегія) коштів у сумі 35435,08 доларів США. Про факт надання даного платіжного документу зазначено і в оскаржуваному рішенні.

Правильними також є висновки суду першої інстанції про те, що визначаючи митну вартість за першим методом, декларант позивача до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України на загальну суму 5200 євро. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією договором №Р 20/07 від 20.07.2020 на перевезення, укладеним між позивачем та компанією Magnolia Plus Sp.z.o.o.; рахунком № 279 від 03.11.2023; довідкою про затрати на транспортування вантажу від 03.11.2023; автотранспортною накладною.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений сторонами зовнішньоекономічний договір на перевезення №P 20/07 від 20.07.2020 з нерезидентом Magnolia Plus Sp.z.o.o, яка водночас, як виконавець залучила для перевезення компанію Mila Trans на підставі укладеного між ними договору перевезення № 10-01 від 10.01.2023, про що свідчить лист компанії Magnolia Plus Sp.z.o.o від 06.11.2023, який також був наданий позивачем митному органу на електронне письмове повідомлення про надання додаткових документів. Про факт надання даного документу зазначено в оскаржуваному рішенні, що спростовує аргументи апелянта про не підтвердження не включення усіх складових до вартості транспортних витрат, зокрема експедиторських.

Колегія суддів наголошує, що вимога про надання інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договору (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням контракту; виписки з бухгалтерської документації; висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість оцінюваного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, отже подані позивачем документи дозволяли провести розрахунок митної вартості товарів за поданою митною декларацією.

Водночас, щодо твердження апелянта, щодо ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем суд апеляційної інстанції зазначає, вимога про надання інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договору (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням контракту; виписки з бухгалтерської документації; висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Проте, за обставин цієї справи, відповідач не довів встановлення таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались Товариством під час митного оформлення товару, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність скаржником неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом. При цьому надані Товариством документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а, отже, у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Щодо покликання апелянта щодо правильності застосування методів визначення митної вартості, то суд апеляційної інстанції зазначає що статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

У випадках, коли митна вартість не може бути визначена згідно з положеннями статті 1, як правило, повинен проводитися процес консультацій між митною адміністрацією та імпортером для визначення основи вартості згідно з положеннями статті 2 або 3. Наприклад, може статися так, що імпортер має інформацію про митну вартість ідентичних або подібних імпортних товарів, якої безпосередньо немає в митної адміністрації в пункті ввезення. З іншого боку, митна адміністрація може мати інформацію про митну вартість ідентичних або подібних товарів, якої безпосередньо немає в імпортера. Процес консультацій між двома сторонами дозволить обмінятися інформацією за умови дотримання вимог комерційної конфіденційності для визначення належної основи визначення вартості для митних цілей.

Відповідно до статті 5 Угоди якщо імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні-імпортері в тому стані, як вони імпортуються, митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї статті ґрунтується на ціні одиниці товарів, за якою імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари таким чином продаються в найбільшій сукупній кількості в той час або майже в той час, коли відбувається імпорт товарів, які оцінюється, особам, що не пов`язані з особами, у яких вони купують такі товари, за умови дотримання таких відрахувань: i) чи комісійних, які звичайно сплачуються або на сплату яких отримано згоду, чи надбавок, які звичайно робляться для прибутку й покриття загальних витрат у зв`язку з продажем у такій країні імпортних товарів того самого класу або виду; ii) звичайних витрат на транспорт та страхування й пов`язаних із цим витрат у країні імпорту; iii) у разі необхідності коштів та витрат, зазначених у пункті 2 статті 8; iv) мита й інших національних податків, що підлягають сплаті в країні імпорту з причини імпорту або продажу товарів.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено лише дати та номери митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, а тому таке рішення не може вважатись обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України з урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17 та у постанові від 09 вересня 2020 року (справа №400/3133/18).

Митним органом не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що не дозволяє суду апеляційної інстанції надати правову оцінку ідентичності факторам, які впливали на формування ціни на імпортований товар.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган, визначаючи необхідним до застосування резервного методу визначення митної вартості товарів, спирався виключно на аргументи, які, при їх системному аналізі, не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Водночас, неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товару призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товару. Як наслідок, скаржником порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на нього обов`язків. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.11.2023№ UA205140/2023/000668/2.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності рішення відповідача про коригування митної вартості товару, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі 140/4976/24- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко