Справа № 140/13925/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13925/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач ОСОБА_1 ) звернулася позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву про призначення/перерахунок пенсії від 30.06.2023 та рішення про перерахунок пенсії;

зобов`язання надати відповідь на заяву за призначення/перерахунок пенсії від 30.06.2023 та рішення про перерахунок пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом ІІ групи загального захворювання внаслідок роботи на державній службі.

Позивач зазначає, що 30.06.2023 звернулася до Ковельського сервісного центру відповіда ча із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просила перевести її з пенсії по інвалід ності на пенсію за віком, здійснити обрахунок пенсії із заробітної плати за період роботи з 01.07.2000, виключити із підрахунку заробітної плати період, ви значений автоматично. Відповідач перевів її з 30.06.2023 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, однак, на думку позивачки, проігнорував її прохання провести розрахунок розміру пенсії із заробітної плати з 01.07.2000.

ОСОБА_1 зазначає, що на цей час відповідач не надав їй відповіді на вищевказану заяву.

На думку ОСОБА_1 такі дії відповідача порушують її конституційні права на доступ до інформації.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги позивача не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що позивач 30.06.2023 звернулася до уповноваженого органу Пенсійного фонду України з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі Закон №1058-IV) з урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1). З 30.06.2023 на підставі заяви, позивачку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

ОСОБА_1 07.12.2023 звернулася до відповідача із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян», у якій просила перерахувати та виплатити пенсію за віком з часу призначення з 30.06.2023, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2020, 2021, 2022, з урахуванням різниці, що була виплачена.

За результатами розгляду звернення листом від 19.12.2023 №37741-37398/Н-02/8-0300/23 відповідачем ОСОБА_1 надана відповідь щодо порушеного питання. Станом на 21.12.2023 позивач отримала рішення прийняте ГУ ПФУ у Волинській області за результатами розгляду її заяви від 30.06.2023.

Враховуючи на викладені обставини в їх сукупності, вважає, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та Законах України, позивачем не наведено, та не надано достатньо доказів, які б свідчили про протиправність дій, а відтак, на думку представника відповідача, позовна заява позивача є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 07.11.2007 отримувала пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

З 01.03.2019 позивача в автоматичному режимі переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV.

30.06.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до норм Закону №1058-IV (а.с.7-8, 34зворот). У вказаній заяві просила призначення пенсії провести із заробітної плати з 01.07.2000.

На підставі вказаної заяви позивача з 30.06.2023 переведено на пенсію за віком за нормами Закону №1058-IV (а.с.32).

06.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просила перерахувати та виплатити пенсію за віком з часу призначення з 30.06.2023 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2020, 2021, 2022, із врахуванням різниці, що була виплачена (а.с.40).

Листом від 19.12.2023 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивачку, що при проведенні перерахунку пенсії в зв`язку з переходом з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, визначеного частиною другою статті 40 Закону №1058-IV для призначення пенсії за 2020-2022 роки, немає підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону №1058-IV, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

За змістом пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Пунктом 1.8 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви (п.4.3 Порядку №22-1).

Згідно із пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналізуючи наведені норми права, слідує, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний пенсійний орган в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності, роз`яснювати такій особі її права, а також надавати строк для усунення вказаних недоліків.

При цьому, з наведеного слідує також законодавче закріплення за територіальним органу Пенсійного фонду України обов`язку не пізніше 10 днів з дня надходження документів про призначення (перерахунок) пенсії прийняти рішення про її призначення (перерахунок) або про відмову у такому призначенні (перерахунку) із направленням протягом 10 днів особі повідомлення про таке рішення із зазначенням причини відмови та порядку його оскарження.

На підставі зазначених нормативних актів, суд зазначає, що при наявності звернення особи за призначенням пенсії та поданні при цьому усіх необхідних документів, суб`єкт владних повноважень повинен перевірити відповідну заяву, подані документи та прийняти відповідне рішення про призначення пенсії чи про відмову у її призначенні.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що ГУ ПФУ у Волинській області розглянуло заяву ОСОБА_1 від 30.06.2023 про призначення пенсії, однак про результати не повідомило позивачку.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до рішення відповідача №46 позивачці з 30.06.2023 здійснено перерахунок пенсії та переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (а.с.32).

ОСОБА_1 з метою усунення порушення своїх прав на належне пенсійне забезпечення звернулася до відповідача із заявою від 06.12.2023, в якій просила перерахувати та виплатити пенсію за віком з часу призначення з 30.06.2023 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2020, 2021, 2022, із врахуванням різниці, що була виплачена (а.с.40).

У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 19.12.2023 повідомив ОСОБА_1 про те, що з 30.06.2023 позивачку на підставі її заяви переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. При цьому зазначив, що підстави для застосування показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки відсутні (а.с.40зворот).

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що ГУ ПФУ у Волинській області за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.06.2023 прийняло рішення про перерахунок пенсії з 30.06.2023, тобто з дати звернення до відповідача з проханням про переведення на інший вид пенсії (а.с.6-7).

Разом з тим, суд зауважує, що приймаючи рішення про перерахунок пенсії, відповідач не вчинив протиправної бездіяльності щодо не надіслання позивачці такого рішення, оскільки відповідно до Порядку №22-1 пенсійний орган лише у разі відмови у призначенні (перерахунку) зобов`язаний протягом 10 днів направити особі повідомлення про таке рішення із зазначенням причини відмови та порядку його оскарження.

Відтак, суд не погоджується з твердженням позивачки, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо не надіслання їй рішення про перерахунок пенсії №46, так як ОСОБА_1 на обґрунтування своєї позиції не надано жодних доказів, які б свідчили про об`єктивне порушення її прав.

Більш того, системне тлумачення статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частина третя, п`ята та шоста статті 55 Конституції України.

В контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 9 частини п`ятої статті 160 КАС України визначено, що у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав (свобод, інтересів) осіб у сфері публічно-правових відносин, а матеріальне право на позов в адміністративному судочинстві щодо оскарження бездіяльності, дій чи рішення суб`єкта владних повноважень визнається саме за тими особами, яких вони безпосередньо стосуються, тобто тих, для кого вони породжують, змінюють або припиняють певні правовідносини.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. А гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Відтак, для задоволення позову в адміністративній справі суд повинен встановити передусім, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущенням бездіяльності) суб`єктом владних повноважень безпосередньо порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача й що прийняте судом рішення може призвести до ефективного поновлення таких прав, свобод чи інтересів позивача (тобто, повинна бути встановлена існуюча матеріально-правова заінтересованість позивача).

У той же час, відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) оспорюваними бездіяльністю, діями чи рішеннями або невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним чинним законодавством, чи неможливість ефективного порушення такого права, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд зазначає, що дійсне порушення певних прав та інтересів особи, як передумова для судового захисту, а також необхідність його ефективності (тобто, забезпечення внаслідок цього реального поновлення порушеного права), кореспондує положенням ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на оскарження бездіяльності, дій чи рішень суб`єкта владних повноважень надано тій особі, прав, свобод та інтересів якої вони безпосередньо стосуються. В іншому разі, вимога, звернена до адміністративного суду, є безпідставною, а її задоволення не може призвести до ефективного відновлення прав та інтересів позивача.

Вказані висновки кореспондують позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 06.02.2019 у справі №9901/815/18, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 року в справі №826/6074/16, від 20.02.2019 року в справі №522/3665/17, від 12.11.2019 року в справі №809/4335/15.

На думку суду, оскаржувана бездіяльність відповідача жодним чином не порушила право позивача в отриманні рішення про перерахунок пенсії з 30.06.2023 та жодним чином не обмежила вказане право у протиправний, незаконний спосіб.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про порушення відповідачем прав позивача.

Таким чином, позивачем не наведено, а в матеріалах справи не містяться будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області в частині не надіслання рішення про перерахунок пенсії.

Крім того, суд враховує, що позивач оскаржувала дії пенсійного органу щодо обчислення розміру пенсії за віком при її призначенні вперше з 30.06.2023 відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки, проте рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі №140/36274/24, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В межах розгляду адміністративної справи №140/36274/24 суд встановив обставини прийняття відповідачем рішення за заявою позивача від 30.06.2023, отже позивач була обізнана про мотиви і підстави прийнятого рішення. Відтак доводи ОСОБА_1 про протилежне не відповідають дійсності.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного та враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій